Справа № 134/459/26
Провадження № 22-ц/801/1228/2026
Категорія: 11
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

10 червня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника позивача Спільного підприємства «Колгоспний ринок» Котюжанського Василя Івановича
на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Зарічанського В.Г.,
у справі №134/459/26
за позовом Спільного підприємства «Колгоспний ринок» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням, 
встановив:
Короткий зміст вимог 
У березні 2026 року СП «Колгоспний ринок» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням, зокрема, м`ясним павільйоном площею 950,3 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 часток молочного павільйону, а також складу площею 50,1 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав приватної власності ОСОБА_1 із одночасним припиненням права власності на зазначене нерухоме майно.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 березня 2026 року позовна заява СП «Колгоспний ринок» залишена без руху та надано строк на усунення недоліків вказаних в цій ухвалі. 
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року позовна заява визнана неподаною та повернена позивачеві. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою представник СП «Колгоспний ринок» Котюжанський В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що залишаючи без руху позовну заяву, суд помилково вказав про необхідність сплати судового збору за ставкою, що застосовується до позову майнового характеру, оскільки позовна вимога - усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням шляхом скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав приватної власності є вимогою немайнового характеру, а тому він не має ціни. 
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви в частині надання копії судових рішень, то позивач їх виконав, водночас звертає увагу, що вказані судові рішення не є додатками до поданої ним позовної заяви, він не посилається на них як на докази обґрунтованості позову, а тому на думку апелянта, суд фактично із власної ініціативи посилається на матеріали іншої справи, яка наразі переглядається у апеляційному суді.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Тетева-Родюк І.О. просила залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 23 травня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін, строк апеляційного провадження продовжено на 15 днів. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною 2 статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) – п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про визнання позовної заяви неподаною і її повернення, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не повністю виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, зокрема не сплачено судовий збір у належному розмірі. При цьому суд не прийняв доводи вказані позивачем в заяві на усунення недоліків позовної заяви.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, а тому колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке. 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно частини статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. 
Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у березні 2026 року СП «Колгоспний ринок» звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням та просило усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, зокрема: м`ясним павільйоном, 39/50 частками молочного павільйону, а також складу площею 50,1 кв. м, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації прав приватної власності ОСОБА_1 із одночасним припиненням права власності на зазначене нерухоме майно.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказав, що він не мітить вимог майнового характеру, а тому сплатив судовий збір у розмірі 3328 грн. На підтвердження своїх вимог, позивачем надано докази, які він вважав достатніми. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.
При цьому до недоліків позовної заяви віднесено відсутність рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17.10.2024 року, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05.11.2025 року, ухвалених у справі №134/634/20, предметом якої було вирішення питання зокрема і щодо позбавлення права приватної власності ОСОБА_1 на вищезазначені об`єкти нерухомого майна. 
Крім того суд вважав, що вимога позивача має майновий характер, а відтак підлягає оплаті судовим збором відповідно до частини  2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за ставкою 1,5% від ціни позову, якою є вартість майна, щодо якого виник спір.
На виконання вимог зазначеної ухвали представником позивача суду першої інстанції подано заяву на усунення недоліків, до якої, разом із доказами отримання копії ухвали, долучено копії судових рішень, які суд вважав за необхідне долучити до матеріалів справи. 
Щодо необхідності сплати (доплати) судового збору заявник не погодився з думкою суду, та вважав, що ним подано позов саме із вимогами немайнового характеру, а тому судовий збір сплачено ним у вірному розмірі та відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір».
Водночас суд вважав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 23 березня 2026 року виконаними не повному обсязі, зокрема, щодо судового збору, а тому постановив ухвалу від 02 квітня 2026 року про визнання позовної заяви неподаною та повернув її позивачеві.
Отже апеляційному суду належить вирішити питання, якого характеру (майнового чи немайнового) є заявлені позивачем позовні вимоги, а відтак чи законним є повернення судом першої інстанції позовної заяви з підстав неповної сплати судового збору.
Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». 
Згідно з статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичної особи належить сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою – підприємцем судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 серпня 2020 року по справі № 910/13737/19 висловила правову позицію, відповідно до якої майновий позов (позовна вимога майнового характеру) – це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. 
Відповідно до статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; 4) у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; 5) у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; 6) у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; 7) у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; 8) у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; 10) у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. 
Отже судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна – як рухових речей, так і нерухомості – визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. 
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18). 
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якого виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. 
Позивачем заявлено вимогу про усунення Спільному підприємству «Колгоспний ринок» перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, а саме: м`ясним павільйоном площею 950,3 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 часток молочного павільйону, а також складу площею 50,1 кв. м., що знаходиться за цією ж адресою шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 із одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних номерів (3 об`єкти) технічної характеристики, підстав набуття права власності тощо. 
Позовна заява обґрунтована, зокрема, тим, що позивач вважає порушеними свої майнові права щодо нежитлових будівель м`ясного, молочного павільйонів та складу, а відтак такі права підлягають захисту і відновленню шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження відповідними об`єктами нерухомості. 
Частиною і невід`ємним наслідком задоволення таких позовних вимог є зміна майнового стану відповідача ОСОБА_1 – припинення її права власності на нерухоме майно, що має встановлену вартість, а відтак позовні вимоги мають вартісну оцінку, носять майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» виходячи з дійсної вартості нерухомого майна. 
Оскільки позивач у позовній заяві не визначив ціну позову, й не сплатив судовий збір за встановленою законом ставкою як за позов майнового характеру, суд першої інстанції обґрунтовано визнав позову заяву неподаною і повернув її позивачеві. 
Суд апеляційної інстанції відхиляє також доводи апелянта про неправомірність вимоги суду першої інстанції щодо подання до позовної заяви рішень в справі № 134/634/20 за позовом Спільного підприємства «Колгоспний ринок» до ОСОБА_1 , третя особа – Крижопільське районне споживче товариство, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення спірного майна. 
Так, постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року в цій справі скасовано і залишено в силі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року та додаткове рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року.
Зазначеним рішенням Крижопільського районного суду було відмовлено в задоволенні позову СП «Колгоспний ринок» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Крижопільське районне споживче товариство про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.04.2017 нежитлової будівлі м`ясного павільйону та договору купівлі-продажу від 13.09.2017 39/50 часток молочного павільйону. 
За змістом рішення, в справі № 134/634/20 брали участь як СП «Колгоспний ринок», так і ОСОБА_1 , а предметом спору у ній було те ж нерухоме майно, що і в даній цивільній справі. При цьому позивач всупереч вимог пункту 10 частини третьої статті 175 ЦПК України не надав суду підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а фактично приховав від суду цю обставину, на що звернув увагу суд першої інстанції.
Попередньо визначаючи розмір судового збору, що належить сплатити (доплатити) позивачу, суд першої інстанції виходив з експертної оцінки його вартості в справі № 134/634/20, проте позивач не був позбавлений права надати свою оцінку актуальної вартості вишукуваного майна на час подання позовної заяви, визначити ціну позову відповідно до цієї вартості та сплатити судовий збір за встановленою ставкою відповідно до такої ціни. 
Натомість він наполягає на немайновому характері своїх позовних вимог і відмовився виконувати законні вимоги ухвали суду в цій частині. 
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд,- 
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача Спільного підприємства «Колгоспний ринок» Котюжанського Василя Івановича залишити без задоволення, а ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий        І.М.Стадник

Судді         Ю.Б.Войтко

І.В.Міхасішин