Справа № 127/2488/26 
Провадження № 33/801/466/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Литвинюка Михайла Івановича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У скарзі зазначає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності. Суд першої інстанції самостійно відредагував фабулу правопорушення, відображену в протоколі, що є недопустимим. Суд вказав, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, що не відповідає дійсності, оскільки він навпаки погодився на проходження огляду та поїхав з поліцейськими в наркодиспансер. Судом не зроблено мотивований висновок про доведеність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Його не ознайомлювали з протоколом про адміністративне правопорушення. У даній справі порушеного його право на захист, порядок направлення на медичний огляд та вимоги законодавства щодо складання адмінпротоколу. До протоколу було внесено суттєві записи, що погіршило його становище. 
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що про розгляд справи йому стало відомо лише 06 квітня 2026 року. З матеріалами справи він ознайомився 07 квітня 2026 року та копію постанови отримав 13 квітня 2026 року. Суд першої інстанції, не зважаючи на те, що поліцейськими йому не було надано можливість скористатися правовою допомогою адвоката, не з`ясовано його номер телефону та мобілізовано в день складання протоколу, розглянув справу у його відсутність. Копія постанови на адресу його місця проживання не надходила. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським суду Вінницької області винесено 27 лютого 2026 року у відсутність ОСОБА_1 ..
Доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.
Останній день визначеного законом строку на подання апеляційної скарги припадав на 09 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано засобами поштового зв`язку 15 квітня 2026 року.
Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що він перебуває на військовій службі і матеріали справи не містять доказів того, що до моменту ознайомлення 09 квітня 2026 року з матеріалами справи він отримував копію оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Литвинюка М.І., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №571819, складеного 21 січня 2026 року ком. роти 3 роти 1 бат. УПП у Вінницькій області капітаном поліції Боржемським О.А., 21 січня 2025 року о 12 год. 33 хв. в м. Вінниці, Немирівське шосе, 185 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Acura, НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці; відсутня реакція зіниці на промінь світла. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився у повному обсязі. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №571819 від 21 січня 2026 року; довідкою обліку; відеозаписом.
Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений судом за неповного з`ясування обставин даної справи, без аналізу та наданню оцінки усім доказам у справі.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративне правопорушення, а саме статей 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак в наявності яких має переконатись посадова особа, яка складає відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який відповідно до вимог статті 251 КУпАП є по своїй суті обвинувальним актом.
За змістом ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
Суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.
У роз`ясненнях, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 червня 1992 року №8 зазначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення судді зобов`язані перевіряти правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Зі змісту оскаржуваної постанови суду слідує, що суд першої інстанції не виконав обов`язки щодо перевірки правильності складення протоколу про адміністративне правопорушення та відредагував на власний розсуд, а в деяких випадках спотворив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, зокрема: змінив дату вчинення (замість 2025 року зазначив 2026 рік) правопорушення; змінив місце вчинення (замість 185-го кілометру Немирівського шосе зазначив Немирівське шосе, буд.185); вказав про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки (тоді як у протоколі йде мова про відмову від огляду у повному обсязі).
А відтак, суд першої інстанції фактично розглянув обставини, які не відповідають звинуваченням.
Отже, через порушення норм процесуального права судове рішення підлягає скасуванню.
У протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу, що спростовується змістом відеозапису. 
Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся від отримання копії протоколу, а навпаки, просив надати йому примірник протоколу, на що йому було відмовлено та повідомлено, що протокол надається лише для суду, що є грубим порушенням вимог ст. 254 КУпАП.
ОСОБА_1 в апеляційній стверджує про те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки погодився на проходження такого огляду.
Статтею 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначена Інструкцією, яка затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року за №1452/735.
Відповідно до пунктів 2, 4, 7 Розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Оглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського апеляційним судом встановлено наступне.
Ні на місці зупинки, ні в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
ОСОБА_1 разом з поліцейським прибув до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. У процесі спілкування ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо проходження огляду, лише просив надати йому можливість скористатися правовою допомогою адвоката, який вже прибув до закладу охорони здоров`я, на що йому в категоричній формі було відмовлено.
Після так званого «огляду», ОСОБА_1 повезли до ТЦК та СП, де ОСОБА_1 продовжував наполягати на спілкуванні з адвокатом, який слідував за ним, і неодноразово стверджував, що не відмовляється проходити огляд, але все було марно.
Право на правову допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України.
Стаття 268 КУпАП надає особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право користуватися юридичною допомогою адвоката.
Недопуск адвоката, який прибув на місце події, до клієнта є грубим порушенням фундаментального права на захист, гарантованого Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Фактично, проаналізувавши зміст наявних у матеріалах справи доказів, беручи до уваги допущенні порушення при проведенні огляду та процедуру оформлення адміністративного матеріалу апеляційний суд вважає, що метою поліцейських було не проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а під приводом виявлення в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння затримати його для його подальшого доставлення до ТЦК та СП, що ними і було зроблено в кінцевому результаті. 
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 24 березня 2026 року №1336 та військового квитка ОСОБА_1 від 21 січня 2026 року, які додані до апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України 21 січня 2026 року.
Вказане підтверджується також і наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 січня 2026 року «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який наданий стороною захисту у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи.
Оскільки у даному випадку ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстав для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не було. 
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». 
Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Справи про адміністративні правопорушення мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Оскільки обвинувачення ОСОБА_1 – це штучно створена справа, у якій докази в ній (відеозапис) спростовують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало