ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 травня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 930/2095/25
провадження № 22-ц/822/631/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.
за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Терещенко О. Є.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .
Просив суд:
– зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь повнолітньої дочки ОСОБА_2 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25, з 1/4 на 1/8 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. 
– припинити стягнення аліментів за рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25 з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі та повернути виконавчий лист № 930/546/25, що виданий 09 травня 2025 року Немирівським районним судом Вінницької області, до суду після завершення виконання.
Позов обґрунтований тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її навчання у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 24 лютого 2025 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.
Однак, після ухвалення вищезазначеного рішення його матеріальний та сімейний стан змінився.
Зазначав, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , за час подружнього життя з якою народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звертав увагу, що свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 було видане 07 травня 2025 року, тобто після ухвалення рішення Немирівським районним судом Вінницької області, у зв`язку із чим позивач був позбавлений можливості подати такий доказ у ході розгляду справи № 930/546/25.
Вказував, що його дружина ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює та не отримує заробітну плату, а усі матеріальні витрати по утриманню сім`ї несе він, як єдиний працюючий член сім`ї.
З урахуванням цих обставин, вважав наявними законні підстави для зменшення раніше присудженого до стягнення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у виді судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 є здоровою працездатною особою та ним не доведено скрутне матеріальне становище. Зокрема, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування у нього на утриманні дружини; відсутня інформація про доходи позивача та його дружини.
Народження другої та третьої дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
На момент ухвалення рішення у справі № 930/546/25, позивачу було відомо про зміну сімейного стану. З позовними вимогами ОСОБА_2 погоджувався.
Перебування відповідачки на бюджетній формі навчання не є обставиною, що звільняє або зменшує обов`язок батьків щодо її утримання.
У зв`язку з наведеним, суд вважав, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, а саме:
– зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь повнолітньої доньки ОСОБА_2 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25, з 1/4 на 1/6 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. 
– припинити стягнення аліментів за рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25 з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі та повернути виконавчий лист № 930/546/25, що виданий 09 травня 2025 року Немирівським районним судом Вінницької області, до суду після завершення виконання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вважає, що суд не з`ясував обставини справи, які вказують на зміну його сімейного та матеріального стану, а також потреби відповідачки, зважаючи на її перебування на навчанні за держзамовленням.
Щодо зміни сімейного стану апелянт зазначає, що у шлюбі з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина – ОСОБА_5 . 
При цьому, свідоцтво про народження ОСОБА_5 видане 07 травня 2025 року, тобто вже після ухвалення рішення Немирівським районним судом Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25.
У зв`язку із чим, вважає, що був позбавлений можливості надати докази про народження третьої дитини до Немирівського районного суду Вінницької області, а Шевченківський районний суд Чернівецької області безпідставно не врахував цю обставину у оскаржуваному рішенні.
Щодо зміни матеріального стану вказує, що його дружина ОСОБА_4 з 19 червня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не отримує доходів, окрім соціальних виплат щомісячно у розмірі 860 гривень. 
Посилається на частину другу статті 75, частини другу, четверту та шосту статті 84 СК України, якими передбачено право його дружини на утримання.
Звертає увагу, що на його утриманні перебуває троє дітей: повнолітня ОСОБА_2 та двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та двоє дорослих: сам позивач та його дружина. 
При цьому, сплата аліментів ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, після оподаткування його доходу, складає 1/3 фактичного доходу та призводить до того, що інші члени сім`ї позивача отримують утримання у меншому розмірі, ніж відповідачка.
Зазначає, що з урахуванням його сімейного та матеріального стану, зокрема рівня щомісячного доходу, який становить близько 26 000 гривень, як платник аліментів здатен сплачувати 1/6 частки від заробітку (доходу). Переконаний, що такий розмір аліментів є співмірним, реальним та необхідним для задоволення потреб повнолітньої доньки і відповідатиме його платоспроможності.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.
Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року – залишити без змін.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.
Зазначає, що народження дитини ОСОБА_5 відбулося 25 квітня 2025 року, тобто ще до ухвалення рішення судом у справі № 930/546/25, а тому не може вважатися зміною матеріального або сімейного стану у розумінні статті 192 СК України.
Вказує, що позивач був обізнаний про народження дитини та погодився з позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу).
Посилається на те, що наявність у позивача інших дітей або перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Також зазначає, що відповідачка навчається на денній формі навчання, не має самостійного доходу, потребує матеріальної допомоги на проживання, навчання та проходження додаткових курсів, необхідних для здобуття освіти за спеціальністю «222 медицина».
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27 лютого 2025 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років (а. с. 10-11).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_6 , про що 14 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області складено актовий запис № 101 (а. с. 17).
Також відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18-19).
Як вбачається з довідки від 14 серпня 2025 року, виданої Вінницькою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ОСОБА_4 , яка працює фахівцем з обслуговування клієнтів (рецепція) центру обслуговування клієнтів ТОВ «Газорозподільні мережі України», з 19 червня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 20).
Відповідно до довідки № 30 від 14 січня 2025 року ОСОБА_2 є студенткою 1-ого курсу 2024/2025 навчального року медичного факультету та навчається на денній формі навчання за держзамовленням за спеціальністю «222 медицина (магістр)» з 01 вересня 2024 року по 31 серпня 2025 року (а. с. 16).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений і положеннями статті 180 СК України.
Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
На час звернення із цим позовом дочка позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягла повноліття.
Однак, як вбачається із довідки Буковинського державного медичного університету від 14 січня 2025 року № 30, ОСОБА_2 навчається у вищевказаному навчальному закладі за спеціальністю «222 медицина (магістр)» на денній формі навчання за держзамовленням (а. с. 16).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до частин першої, другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20) дійшов висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
У пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
За правилом статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у свої постановах неодноразово звертав увагу на те, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див.: постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_1 , на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_2 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
Також у позивача є неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд першої інстанції, при ухваленні рішення виходив з того, що ОСОБА_1 є здоровою працездатною особою та ним не доведено скрутне матеріальне становище. Зокрема, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування у нього на утриманні дружини; відсутня інформація про доходи позивача та його дружини. А на момент ухвалення рішення у справі № 930/546/25, позивачу було відомо про зміну його сімейного стану.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
За приписами статті 192 СК України розмір аліментів не є незмінним. Правовідносини щодо сплати аліментів мають триваючий характер, а сімейний та матеріальний стан сторін не є статичним та може змінюватися з плином часу. З огляду на це, законодавцем передбачено право платника або одержувача аліментів звернутися до суду з вимогою про зміну раніше встановленого розміру аліментів, у разі зміни сімейного чи матеріального стану або виникнення інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно з довідкою від 14 серпня 2025 року, виданою Вінницькою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», ОСОБА_4 , яка працює фахівцем з обслуговування клієнтів (рецепція) центру обслуговування клієнтів ТОВ «Газорозподільні мережі України», з 19 червня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 20).
Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
За частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Після виходу ОСОБА_4 у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , матеріальний стан у сім`ї ОСОБА_1 зазнав змін, враховуючи, що дружина ОСОБА_1 має право на утримання за приписами ст. 84 СК України.
Колегія суддів вважає за доцільне навести орієнтовний розрахунок фактичного фінансового навантаження на позивача з урахуванням його обов`язків щодо утримання членів сім`ї.
Так, із доходу ОСОБА_1 утримуються податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (5%), у зв`язку із чим фактичний дохід після оподаткування близько 77% нарахованого доходу заробітної плати.
При цьому аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) фактично складають близько 19,25% доходу позивача після оподаткування.
Разом із тим за рахунок решти доходу (57,75%) позивач забезпечує утримання себе, дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також двох малолітніх дітей.
Отже, частка доходу позивача, яка спрямовується на утримання повнолітньої доньки, є більшою, ніж умовна частка коштів, яка фактично припадає на кожного іншого члена сім`ї позивача (14,44%). 
Суд першої інстанції належним чином не врахував необхідність забезпечення балансу між інтереси повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та інтересами позивача, який утримує двох малолітніх дітей та дружину.
Перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та наявність у позивача двох малолітніх дітей свідчать не лише про формальне існування інших членів сім`ї, а про реальне збільшення фінансового навантаження на позивача після ухвалення рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року.
Відповідно до частини дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Сплата аліментів у розмірі 1/4 частки доходу платника аліментів призводить до непропорційного розподілу його фактичного доходу між особами, яких він зобов`язаний утримувати, та не відповідає критерію співмірності між потребами повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, і матеріальними можливостями платника аліментів.
Колегія суддів дійшла висновку, що визначення аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів відповідатиме засадам розумності та справедливості, забезпечить співмірний розподіл фінансового забезпечення між членами сім`ї позивача та не призведе до порушення права відповідачки на належне утримання у зв`язку з продовженням навчання.
Щодо доводів відповідачки, зазначених у відзиві, про те, що на момент ухвалення рішення Немирівського районного суду позивачу було відомо про народження дитини, у зв`язку з чим, на її думку, його матеріальний та сімейний стан не змінився і відсутня підстава для зменшення аліментів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Як слідує зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07 травня 2025 року, дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 19), при цьому актовий запис про народження складено 07 травня 2025 року.
Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Встановлюючи наявність обставин, які можуть свідчити про зміну матеріального або сімейного стану платника аліментів у розумінні статті 192 СК України, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 303/369/20, згідно з якими свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо, а під зміною сімейного стану розуміється поява у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яких вони за законом зобов`язані утримувати і які фактично перебувають на їх утриманні.
Колегія суддів вважає, що матеріальний стан позивача після ухвалення рішення Немирівським районним судом Вінницької області від 30 квітня 2025 року змінився.
Витрати позивача виросли у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_5 , якого він, як батько, відповідно до покладеного на нього законом обов`язку повинен утримувати до досягнення повноліття, що свідчить про триваючий характер такого обов`язку.
Також, позивачем надано довідку ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 14 серпня 2025 року, згідно з якою його дружина ОСОБА_4 з 19 червня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 20), тобто після ухвалення рішення судом у справі № 930/546/25.
Наведене свідчить про збільшення фінансового навантаження на позивача щодо утримання сім`ї та дітей.
Щодо доводів відповідачки про те, що позивач погоджувався із визначеним рішенням суду від 30 квітня 2025 року розміром аліментів у частці 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, колегія суддів зазначає наступне.
Апеляційний суд погоджується з тим, що позивач був обізнаний про народження дитини на момент ухвалення рішення у справі № 930/546/25, проте ця обставина не встановлювалася судом та їй не надавалася правова оцінка при визначенні присудженого до стягнення з ОСОБА_1 розміру аліментів, а з дня народження його сина ОСОБА_5 пройшло лише п`ять днів.
Процесуальна поведінка позивача при розгляді цієї справи, за наявності інших підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема зміни матеріального стану позивача після ухвалення рішення суду першої інстанції, не перешкоджає зверненню з позовом на підставі статті 192 СК України та не виключає обов`язку суду надати оцінку актуальному матеріальному та сімейному становищу позивача при вирішенні спору.
Також як встановлено судом апеляційної інстанції дружина позивача, ОСОБА_4 , з 19 червня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 20), а позивач відповідно до приписів статті 84 СК України має обов`язок щодо її утримання, що вказує на зміну матеріального стану самого ОСОБА_1 , на доходи якого покладається утримання чотирьох осіб, а також необхідність коштів для власних потреб позивача.
Доводи відповідачки про те, що наявність інших дітей або перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не є безумовною підставою для зменшення аліментів, є слушними в тій частині, що такі обставини не зумовлюють зміну розміру аліментів автоматично. Однак, вони підлягають оцінці судом у сукупності з іншими обставинами справи, зокрема потребами повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та можливістю платника надавати матеріальну допомогу.
Колегія суддів враховує доводи відповідачки про потребу у матеріальній допомозі, у зв`язку з продовженням навчання, проходженням додаткових курсів та відсутністю самостійного заробітку.
Відповідно до положень статті 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статті 182 СК України, зокрема матеріальний стан платника аліментів та наявність у нього інших дітей.
Наявність у відповідачки потреби у матеріальній допомозі не виключає можливості зменшення розміру аліментів за наявності встановлених судом обставин, що свідчать про зміну матеріального стану платника аліментів.
З урахуванням конкретних обставин цієї справи, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем підстав для часткового задоволення позовної вимоги про зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, що в свою чергу не призведе до позбавлення відповідачки належного рівня матеріального забезпечення та відповідатиме балансу інтересів сторін.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
В свою чергу, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів за рішенням суду у справі № 930/546/25.
Зокрема як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї вимоги, однак, відповідний висновок навів лише у резолютивній частині рішення.
У цій частині колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 грудня 2024 року у справі № 640/11970/20, відповідно до яких, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.
Щодо підстав для відмови у задоволенні позовної про припинення стягнення аліментів на підставі рішення суду у справі № 930/546/25, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 4-с/490/12085/16-ц (провадження № 61-7685св18).
Зокрема у вказаній постанові Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«Зі змісту рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2016 року вбачається, що зобов`язання ОСОБА_6 щодо сплати аліментів на сина ОСОБА_7 не припинено, а на майбутнє змінено лише розмір стягнутих аліментів.
При цьому суд не зазначив, що виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» і не відкликав виконавчий лист без виконання. Вказане рішення є підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі, у зв`язку з чим виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду від 10 грудня 2007 року відкликано, тобто припинено нарахування аліментів у визначеному цим рішенням розмірі.
Оскільки рішення суду від 10 грудня 2007 року в повному обсязі не виконано, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у державного виконавця підстав для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім цього Верховний Суд вже неодноразово вказував, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року в справі № 306/2389/16-ц (провадження № 61-31834св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року в справі № 727/6408/16-ц (провадження № 61-21321св18)).
З урахуванням наведеного зменшення розміру аліментів за рішенням суду не є підставою для припинення стягнення аліментів на підставі раніше ухваленого судового рішення, а є лише підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі.
З огляду на вищевикладене підлягає зміні мотивувальна частина рішення суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про припинення стягнення аліментів за рішенням суду у справі № 930/546/25.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про зменшення розміру аліментів ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цієї вимоги, зменшивши розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25, з 1/4 на 1/6 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про припинення стягнення аліментів ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину, виклавши її в редакції цієї постанови. В іншій частині вказане рішення слід залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову у цій справі ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією № 7744-0549-5181-9990 від 28 серпня 2025 року.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та розмірі сплачено судовий збір у сумі 1816 гривень 80 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією № 8908-8848-1674-5781 від 27 лютого 2026 року.
Як вбачається зі змісту цієї постанови, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про зменшення розміру аліментів (вимога задоволена на 50%), а також погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про припинення стягнення аліментів. Отже, позов ОСОБА_1 задоволено на 25%.
З урахуванням вищевикладеного, за наслідками розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 757 гривень в рахунок відшкодування судових витрат у виді судового збору ((1211,20 + 1816,80) х 25%).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року про відмову у задоволенні позовної вимоги про зменшення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2025 року у справі № 930/546/25, з 1/4 на 1/6 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.
Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 січня 2026 року про відмову у задоволенні позовної вимоги про припинення стягнення аліментів, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині вказане рішення залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 757 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 12 травня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК
Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА
Мирослава КУЛЯНДА