КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року м. Київ справа №320/12514/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови в частині.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Акціонерне товариство «СУМИОБЛЕНЕРГО» (далі по тексту також позивач, АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту також відповідач, НКРЕКП), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови НКРЕКП від 25.11.2025 № 1911 «Про застосування санкцій до АТ «Сумиобленерго» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та здійснення заходів державного регулювання» в частині накладення штрафу у розмірі 349 860 грн на позивача за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії), а саме:
- підпункту 7 пункту 2.2 у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП (щодо надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021-2024 роки), (розмір штрафу за порушення якого становить 143 310 грн;
- пункту 3 постанови № 2377, пункту 2 постанови № 2607, пункту 2 постанови № 1808, пункту 2 постанови № 2340, згідно з якими максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, розмір штрафу за порушення яких становить 206 550 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки НКРЕКП про перевищення максимально допустимого рівня заробітної плати у 2021– 2024 роках є помилковими, оскільки відповідні тарифні постанови обмежують лише ту частину заробітної плати, яка фінансується саме за рахунок тарифу на розподіл електричної енергії, а не загальний розмір виплат працівникам товариства. На думку позивача, сам факт нарахування окремим працівникам заробітної плати понад десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифу, не утворює порушення за умови фінансування такого перевищення за рахунок доходів від інших видів господарської діяльності.
Позивач стверджує, що під час перевірки надав НКРЕКП документи та пояснення, які підтверджують фінансування спірних сум не за рахунок тарифної діяльності з розподілу електричної енергії, а за рахунок інших доходів товариства, зокрема доходів від оренди активів, надання послуг у межах неліцензованої діяльності, штрафних санкцій, банківських відсотків, відшкодувань та інших операційних доходів. На переконання позивача, відповідач безпідставно не врахував ці документи та не навів належних мотивів їх відхилення. 
Також позивач не погоджується з висновком НКРЕКП про подання недостовірної звітності. Позивач вказує, що облік доходів і витрат у товаристві ведеться окремо за видами діяльності із застосуванням системи SAP ERP, а коригування окремих показників звітності саме по собі не свідчить про подання недостовірної інформації. На думку позивача, НКРЕКП фактично ототожнила бухгалтерське відображення витрат з джерелом їх фінансування, хоча жоден нормативно-правовий акт не встановлює обов`язку відображати відповідні витрати виключно на конкретному рахунку бухгалтерського обліку, на який посилається Регулятор. 
Окремо позивач зазначає, що штраф у розмірі 143 310 грн застосований відповідачем узагальнено за декілька різних порушень, пов`язаних з достовірністю звітності, без індивідуалізації відповідальності, без визначення розміру санкції за кожне окреме порушення та без наведення мотивів визначення саме такого розміру штрафу. На думку позивача, такий підхід унеможливлює перевірку пропорційності застосованої санкції та свідчить про порушення принципів обґрунтованості, індивідуалізації відповідальності і пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень. 
Позивач вважає, що накладення штрафу в оскаржуваній частині створює для нього негативні майнові наслідки, втручається у його майнову сферу, не ґрунтується на належно встановлених обставинах та допустимих доказах, а тому пункт 2 постанови НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 у відповідній частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що постанова від 25.11.2025 №1911 у спірній частині прийнята в межах наданих Регулятору повноважень, за результатами планової перевірки АТ «Сумиобленерго» за період з 01.01.2021 по 31.12.2024, оформленої актом від 27.10.2025 №261. На думку відповідача, під час прийняття оскаржуваної постанови були враховані письмові пояснення товариства до акта перевірки та до проєкту рішення НКРЕКП, однак такі пояснення не спростували встановлених порушень. 
Відповідач вказує, що за результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 3 постанови НКРЕКП №2377, пункту 2 постанови №2607, пункту 2 постанови №1808 та пункту 2 постанови №2340, якими передбачено, що максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі відповідних тарифів. За позицією НКРЕКП, протягом 2021-2024 років товариство допустило таке перевищення на загальну суму 55 279,80 тис. грн, а саме: у 2021 році - 13 052 352,24 грн, у 2022 році - 19 884 650,46 грн, у 2023 році - 9 657 398,21 грн, у 2024 році - 12 685 401,83 грн. 
НКРЕКП не погоджується з доводами позивача про те, що зазначене перевищення було профінансоване за рахунок доходів від інших видів господарської діяльності. Відповідач стверджує, що АТ «Сумиобленерго» як оператор системи розподілу зобов`язане вести окремий облік доходів і витрат від діяльності з розподілу електричної енергії та інших видів діяльності, а дані бухгалтерського обліку товариства, зокрема у системі SAP ERP, не підтверджують віднесення витрат з перевищення заробітної плати до витрат, понесених за рахунок іншої діяльності. На думку відповідача, позивач не надав належних підтверджувальних документів щодо прийняття управлінських рішень або бухгалтерського відображення таких витрат як витрат від інших видів господарської діяльності. 
Також відповідач вважає обґрунтованим висновок про порушення позивачем підпункту 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470 (далі по тексту також – Ліцензійні умови №1470), у частині надання недостовірної інформації у формі звітності №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії за 2021-2024 роки. За твердженням НКРЕКП, скориговані дані, внесені товариством до звітності за 2021-2023 роки, а також дані звітності за 2024 рік не підтверджуються доходами, витратами, аналітичними даними бухгалтерського обліку та первинними документами. Окремо відповідач зазначає, що у звітності товариство відображало витрати на оплату праці з урахуванням резерву відпусток та бонусів майбутніх періодів, проте не враховувало фактично виплачені відпускні та бонуси попередніх періодів. 
Щодо розміру застосованої санкції відповідач зазначає, що штраф у сумі 349 860 грн складається зі штрафу 206 550 грн за порушення вимог тарифних постанов щодо максимального розміру заробітної плати та штрафу 143 310 грн за порушення Ліцензійних умов у частині подання достовірної звітності. НКРЕКП вважає, що розмір штрафу визначений з дотриманням принципу пропорційності, з урахуванням характеру порушень, їх наслідків, тривалості, поведінки ліцензіата, а також пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. 
З огляду на викладене, відповідач вважає, що постанова НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 у спірній частині прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, є обґрунтованою та пропорційною, а тому просить адміністративний позов АТ «Сумиобленерго» залишити без задоволення. 
Крім того, відповідачем подано до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням сторін.
Означені клопотання та заява мотивовані істотною значущістю спору, значимістю справи для сторін та підвищеним рівнем правових наслідків для сторін. Крім того, відповідач зазначив, що спір виник у сфері спеціального державного регулювання та потребує комплексного аналізу норм законодавства у сфері енергетики, зокрема, Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов затверджено постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №428, дотримання процедури проведення перевірки, змісту та строків виконання запитів комісії.
Розглянувши означені клопотання та заяву, суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.
Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Проте, клопотання не містить жодних обґрунтувань необхідності розгляду справи з повідомленням сторін.
Суд наголошує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу є загальними процесуальними вимогам для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino v. Portugal», заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 «CASE OF JUSSILA v. FINLAND», суд вказав на те, що: «...Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь-які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...».
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та заяви відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що не погоджується з доводами НКРЕКП, оскільки вони не спростовують позовних вимог та фактично зводяться до повторення висновків, покладених в основу постанови НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 та акта перевірки від 27.10.2025 №261. На думку позивача, відповідач у відзиві переважно обґрунтовує наявність у Регулятора контрольних повноважень, однак не доводить правомірність оскаржуваної постанови саме у спірній частині, зокрема не підтверджує належними доказами джерело фінансування спірних виплат, недостовірність звітності та підстави для застосування штрафу. 
Позивач вказує, що сам факт наявності у НКРЕКП повноважень на проведення перевірок і застосування санкцій, а також формальне дотримання процедури, не означає автоматичної правомірності висновків Регулятора. На переконання позивача, відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок довести законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, однак відзив не містить конкретної відповіді на доводи позивача щодо необґрунтованості висновків НКРЕКП.
Окремо позивач зазначає, що акт перевірки №261 не має наперед встановленої доказової сили та сам по собі не є безумовним підтвердженням наявності порушення. На думку позивача, такий акт лише фіксує позицію контролюючого органу, а тому не звільняє НКРЕКП від обов`язку довести в суді належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами фактичні обставини, покладені в основу застосування штрафу. 
Щодо висновків НКРЕКП про перевищення граничного розміру заробітної плати позивач стверджує, що відповідач помилково ототожнює сам факт нарахування заробітної плати понад десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифу, з доведеним фактом фінансування такого перевищення саме за рахунок тарифу на розподіл електричної енергії. Позивач наголошує, що відповідні тарифні постанови обмежують не будь-який розмір заробітної плати, а лише ту її частину, яка фінансується за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії. Відтак, для доведення порушення НКРЕКП мала підтвердити не лише арифметичне перевищення, а й конкретне джерело фінансування спірних сум, чого, на думку позивача, зроблено не було.
Позивач також заперечує доводи відповідача про обов`язковість відображення спірних сум саме на конкретному субрахунку бухгалтерського обліку. АТ «Сумиобленерго» зазначає, що законодавство про ринок електричної енергії та Ліцензійні умови №1470 встановлюють обов`язок вести окремий облік доходів і витрат за видами діяльності, однак не визначають єдино допустимого технічного способу такого обліку та не містять прямої вимоги відображати відповідні витрати саме на субрахунку 9490000000. На думку позивача, НКРЕКП фактично підмінила обов`язок вести окремий облік обов`язком вести його у спосіб, який сам Регулятор вважає правильним. 
Щодо звітності за формою №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії позивач вказує, що відповідач не довів, у чому саме полягає недостовірність конкретних показників звітності, яким первинним документам або регістрам бухгалтерського обліку вони суперечать і чому пояснення товариства є помилковими. Позивач вважає, що НКРЕКП неправомірно обґрунтовує свої висновки підходами та роз`ясненнями Регулятора щодо заповнення форми звітності, які були сформульовані вже після подання або коригування спірної звітності, що, на думку позивача, суперечить принципу правової визначеності.
Позивач додатково зазначає, що доводи НКРЕКП про недостатність доходів від інших видів діяльності ґрунтуються на вибірковому врахуванні окремих рахунків бухгалтерського обліку та не відображають повного обсягу доходів товариства від діяльності, не пов`язаної з розподілом електричної енергії. За твердженням позивача, у позові були наведені дані бухгалтерського обліку, які підтверджують достатність доходів від іншої діяльності для фінансування відповідних витрат у кожному зі спірних років.
Щодо розміру штрафу позивач зазначає, що НКРЕКП не розкрила належним чином порядок його розрахунку, не навела конкретних балів за відповідними критеріями, не пояснила застосування коефіцієнтів тривалості, пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин, а також не індивідуалізувала штраф у розмірі 143 310 грн за окремими епізодами нібито недостовірної звітності. На думку позивача, відсутність такої індивідуалізації унеможливлює перевірку обґрунтованості, пропорційності та зв`язку застосованої санкції з конкретним інкримінованим порушенням. 
З огляду на це позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач у поданих запереченнях зазначив, що не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, та вважає, що такі доводи не спростовують позиції Регулятора, наведеної у відзиві на позов. На переконання відповідача, матеріалами перевірки підтверджено порушення АТ «Сумиобленерго» вимог Ліцензійних умов №1470 та нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, у зв`язку з чим пункт 2 постанови НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 є правомірним. 
НКРЕКП наголошує, що в межах планових перевірок операторів систем розподілу Регулятор перевіряє дотримання ліцензіатами визначених напрямів та обсягів використання коштів за статтями витрат відповідно до встановленої структури тарифу на розподіл електричної енергії. Відповідач зазначає, що результати такої перевірки можуть бути підставою як для застосування санкцій, так і для подальшого встановлення або перегляду тарифів. 
Відповідач повторно посилається на те, що пунктом 3 постанови НКРЕКП №2377, пунктом 2 постанови №2607, пунктом 2 постанови №1808 та пунктом 2 постанови №2340 передбачено обмеження максимального розміру заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, десятикратним розміром середньої заробітної плати, врахованої у структурі таких тарифів. На думку НКРЕКП, позивач як оператор системи розподілу був зобов`язаний забезпечити окремий облік доходів і витрат від діяльності з розподілу електричної енергії та інших видів господарської діяльності, зокрема шляхом їх відображення на окремих субрахунках. 
За твердженням відповідача, перевіркою встановлено перевищення АТ «Сумиобленерго» максимального розміру заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, у 2021-2024 роках на загальну суму 55 279,80 тис. грн. Зокрема, НКРЕКП посилається на встановлене перевищення у 2021 році - 13 052 352,24 грн, у 2022 році - 19 884 650,46 грн, у 2023 році - 9 657 398,21 грн, у 2024 році - 12 685 401,83 грн. На думку відповідача, ці обставини підтверджують порушення позивачем вимог відповідних тарифних постанов. 
НКРЕКП також зазначає, що під час перевірки позивач не підтвердив фінансування витрат з перевищення заробітної плати за рахунок інших доходів операційної діяльності, зокрема доходів за актами порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування шкоди, судового збору, державного мита, інших компенсацій та інших доходів. Відповідач вказує, що аналітичні дані бухгалтерського обліку та письмові пояснення товариства не містять підтвердження того, що відповідні витрати були понесені саме за рахунок інших видів господарської діяльності, не пов`язаних з розподілом електричної енергії. 
Щодо звітності за формою №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії відповідач зазначає, що показники такої звітності мають ґрунтуватися на первинних документах і даних бухгалтерського обліку та забезпечувати можливість порівняння і контролю. За позицією НКРЕКП, скориговані дані, внесені позивачем до форм звітності за 2021-2023 роки, а також дані форми звітності за 2024 рік є недостовірними, оскільки не підтверджені доходами, витратами, аналітичними даними бухгалтерського обліку та первинними документами. 
Відповідач додатково посилається на те, що зміни у формах звітності за 2021-2023 роки стосувалися, зокрема, статей «Витрати на оплату праці» за рядками 060 і 216 та «Відрахування на соціальні заходи» за рядками 065 і 225, і були пов`язані з уточненням розподілу витрат між видами діяльності. Водночас, на думку НКРЕКП, під час перевірки встановлено, що витрати, віднесені позивачем на іншу діяльність, були сформовані некоректно. Окремо відповідач зазначає, що у рядку 216 форми №2 товариство відображало витрати на оплату праці з урахуванням резерву відпусток та бонусів майбутніх періодів, але не враховувало фактично виплачені відпускні та бонуси попередніх періодів. 
З огляду на викладене, НКРЕКП вважає, що доводи позивача про недоведеність порушень, неправильне визначення джерела фінансування спірних виплат, відсутність недостовірності звітності та необґрунтованість штрафу є безпідставними. 
АТ «Сумиобленерго» у додаткових поясненнях зазначило, що предметом спору є не загальна наявність у НКРЕКП повноважень щодо проведення перевірок, встановлення тарифів чи застосування заходів впливу, а правомірність конкретного індивідуального акта у частині накладення штрафу. Тому, на переконання позивача, НКРЕКП мала довести конкретний склад порушення: норму, яка встановлює відповідний обов`язок, фактичні обставини його порушення, джерело фінансування спірних виплат, причинний зв`язок між бухгалтерськими даними та висновками Регулятора, недостовірність конкретних показників звітності, а також необхідність і пропорційність застосування саме штрафної санкції. 
Окремо позивач зазначає, що НКРЕКП помилково ототожнює дотримання структури тарифу з дотриманням обмеження щодо фінансування окремих виплат за рахунок тарифу. На думку позивача, пункт 3 постанови №2377, пункт 2 постанови №2607, пункт 2 постанови №1808 та пункт 2 постанови №2340 не встановлюють структуру тарифу як таку, а лише містять обмеження щодо максимальної заробітної плати, яка фінансується саме за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії. Тому арифметичне перевищення певного рівня заробітної плати саме по собі не доводить, що відповідні виплати були профінансовані за рахунок тарифного доходу. 
Позивач також звертає увагу, що посилання НКРЕКП на пункт 7.12 глави 7 Порядку №1175 не доводить правомірності штрафної санкції, оскільки ця норма, за твердженням позивача, стосується можливих тарифних наслідків у разі недотримання структури тарифу або невиконання інвестиційної програми, але не замінює доказування складу правопорушення та джерела фінансування спірних виплат. Крім того, позивач вказує, що НКРЕКП не пояснила релевантність цієї норми до спірних правовідносин, оскільки тарифи АТ «Сумиобленерго» встановлювалися із застосуванням стимулюючого регулювання. 
Щодо джерела фінансування спірних виплат позивач повторно зазначає, що НКРЕКП не довела фінансування перевищення заробітної плати саме за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії. На думку позивача, Регулятор фактично застосовує не передбачену законом презумпцію: якщо, на думку НКРЕКП, позивач не підтвердив нетарифне джерело фінансування, то відповідні суми автоматично вважаються профінансованими за рахунок тарифу. Позивач вважає такий підхід помилковим, оскільки саме відповідач повинен довести наявність тарифного джерела фінансування, а не перекладати на позивача обов`язок доведення відсутності порушення. 
Позивач не погоджується з твердженням НКРЕКП про обов`язковість ведення окремого обліку саме через конкретну модель субрахунків. АТ «Сумиобленерго» зазначає, що не заперечує обов`язку вести окремий облік доходів і витрат за видами діяльності, однак такий обов`язок не є тотожним обов`язку відображати спірні операції виключно у спосіб, який НКРЕКП вважає правильним. Позивач також посилається на те, що сам акт перевірки №261 містить висновки про використання товариством системи SAP ERP, ведення окремого бухгалтерського обліку за кожним видом діяльності та дотримання вимог щодо окремого обліку доходів і витрат. 
Стосовно доводів НКРЕКП про недостовірність форми №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії позивач зазначає, що такий висновок є похідним від недоведеної тези про фінансування перевищення заробітної плати за рахунок тарифу. На думку позивача, якщо Регулятор не довів джерело фінансування спірних виплат, то не може вважатися доведеним і похідний висновок про недостовірність звітності. Позивач вказує, що НКРЕКП не навела належного доказового зв`язку між конкретними рядками звітності, первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку та висновком про порушення Ліцензійних умов №1470. 
Щодо коригування звітності позивач зазначає, що сам факт подання скоригованої форми №2-НКРЕКП не є тотожним поданню недостовірної інформації. Позивач вказує, що НКРЕКП фактично використовує підходи до заповнення форми звітності, які були сформульовані або уточнені вже після подання чи коригування товариством спірної звітності, що, на думку позивача, суперечить принципу правової визначеності. 
У підсумку позивач вважає, що відзив та заперечення НКРЕКП не усувають основних недоліків оскаржуваної частини постанови №1911, оскільки Регулятор не довів фінансування спірних сум за рахунок тарифу, не підтвердив недостовірність форми №2 належними доказами, не спростував доводів товариства щодо окремого обліку та доходів від іншої діяльності, не обґрунтував застосування пункту 7.12 Порядку №1175 та не довів пропорційність штрафної санкції. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Постановою НКРЕКП від 16.11.2018 №1445 відповідно до законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії» позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка.
Постановою НКРЕКП від 12.08.2020 №1535 внесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16 листопада 2018 року № 1445 «Про видачу ПАТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» такі зміни:
1) у назві абревіатуру «ПАТ» замінити абревіатурою «АТ»;
2) пунктах 1 та 3 слова «ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО» у всіх відмінках замінити словами «АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО» у відповідних відмінках;
3) абзаци третій та четвертий пункту 3 додатка виключено.
Матеріалами справи підтверджено, що у період з 25.08.2025 по 27.10.2025 посадовими особами відповідача проведено плановий захід державного контролю щодо дотримання АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» законодавства та ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, результати якого оформлені актом від 27.10.2025 №261 (далі по тексту також - акт №261).
Перевіркою встановлено, зокрема, порушення у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП (щодо надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021-2024 роки), (розмір штрафу за порушення якого становить 143 310 грн); пункту 3 постанови № 2377, пункту 2 постанови № 2607, пункту 2 постанови № 1808, пункту 2 постанови № 2340, згідно з якими максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, (розмір штрафу за порушення яких становить 206 550 грн.
Означені порушення знайшли своє відображення в обґрунтуванні до проєкту постанови НКРЕКП «Про застосування санкцій до АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та здійснення заходів державного регулювання» та проєкту розпорядження НКРЕКП «Про усунення АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» порушень Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії».
Постановою НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 у результаті розгляду 25.11.2025 на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання, акта планової перевірки від 27.10.2025 №261, проведеної відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2025 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.11.2024 №1940, постанови НКРЕКП від 02.09.2025 №1393 «Про збільшення строку проведення планової перевірки АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» та посвідчень на проведення планової перевірки від 20.08.2025 №432, від 05.09.2025 №467, від 17.09.2025 №498, від 08.10.2025 №545 та від 23.10.2025 №574, установлено, що АТ «Сумиобленерго» порушено Ліцензійні умови №1470 та не дотримано вимоги нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, а саме:
- підпункт 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП;
- пункту 3 постанови НКРЕКП від 09.12.2020 №2377 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання» (далі по тексту також – постанова №2377), згідно з яким максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; пункту 2 постанови НКРЕКП від 17.12.2021 №2607 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання» (далі по тексту також – постанова №2607), згідно з яким максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; пункту 2 постанови НКРЕКП від 21.12.2022 №1808 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання» (далі по тексту також – постанова №1808), згідно з яким максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; пункту 2 постанови НКРЕКП від 09.12.2023 №2340 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання» (далі по тексту також – постанова №2340), згідно з яким максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; підпункту 9.2.1 глави 9.2 розділу IX Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі по тексту також – Кодекс комерційного обліку), у частині забезпечення при передачі даних комерційного обліку електричної енергії заборони на передачу даних комерційного обліку, які не пройшли валідацію/сертифікацію.
Пунктом 2 означеної постанови на позивача накладено штраф, а саме:
- за порушення підпункту 7 пункту 2.2 у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП (щодо надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021 – 2024 роки), (розмір штрафу за порушення якого становить 143 310 грн);
- за порушення пункту 3 постанови №2377, пункту 2 постанови №2607, пункту 2 постанови №1808, пункту 2 постанови №2340, згідно з якими максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, (розмір штрафу за порушення яких становить 206 550 грн). 
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї постанови в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 349 860 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016№ 1540-VIII (далі по тексту також - Закон №1540).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1540 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.
Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1540 Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема:
1) у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, розподілу малими системами розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії, агрегації; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом;
2) у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).
Розподіл видів діяльності відповідно до сфер застосовується виключно для цілей цього Закону.
Державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про енергетичну ефективність», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.
Пунктом 4 частини другої статті 3 Закону №1540 визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання шляхом державного контролю та застосування заходів впливу.
Відповідно до пунктів 11, 12 частини першої статті 17 Закону №1540 для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов; розглядає справи про порушення ліцензійних умов, справи про зловживання та інші порушення на оптовому енергетичному ринку, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.
Згідно з частинами першою, четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1540 Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії», законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Під час здійснення державного контролю Регулятор має право:
1) вимагати від суб`єкта, щодо якого здійснюється перевірка, усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та/або ліцензійних умов;
2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу;
3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;
4) призначати експертизу, одержувати пояснення, у тому числі працівників суб`єкта, щодо якого здійснюється перевірка, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю;
5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, щодо якого здійснюється перевірка, рішення про усунення виявлених порушень;
6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом;
7) за результатами перевірки або моніторингу приймати рішення про встановлення (зміну) тарифів на товари (послуги) суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та внесення змін до відповідних інвестиційних програм.
За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.
Один примірник акта про результати перевірки передається суб`єкту, щодо якого здійснювалася перевірка, або уповноваженій ним особі.
У разі відмови суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, або уповноваженої ним особи прийняти акт про результати перевірки такий акт надсилається суб`єкту, щодо якого здійснювалася перевірка, рекомендованим листом протягом п`яти робочих днів з дня підписання акта членами комісії з перевірки.
Суб`єкт, щодо якого здійснювалася перевірка, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.
У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, санкції, передбаченої цим Законом.
Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.
Частиною шостою статті 19 Закону №1540 визначено, що планові перевірки суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, проводяться не частіше одного разу на рік відповідно до річних планів, які затверджуються Регулятором до 1 грудня року, що передує плановому, та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті.
План здійснення заходів державного контролю на відповідний плановий період оприлюднюється на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за п`ять днів до початку відповідного планового періоду.
Планова виїзна перевірка проводиться за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за 10 днів до дня його початку.
Строк проведення планової виїзної перевірки не може перевищувати 15 робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - п`яти робочих днів.
У разі великих обсягів перевірки за рішенням Регулятора строк проведення планової виїзної перевірки може бути збільшений до 20 робочих днів, а для суб`єктів малого підприємництва - до семи робочих днів із внесенням відповідних змін до посвідчення на проведення перевірки.
Щорічно, до 1 червня, Регулятор готує звіт про виконання річного плану державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, за попередній рік, який включається до річного звіту про діяльність Регулятора та підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора.
Рішення Регулятора про застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та/або законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг може бути прийнято протягом 30 днів з дня виявлення порушення Регулятором (частина одинадцята статті 19 Закону №1540).
Частинами другою та третьою статті 22 Закону №1540 визначено, що за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, та суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді:
1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень;
2) накладення штрафу;
3) зупинення дії ліцензії;
4) анулювання ліцензії.
За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до посадових осіб суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, та суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, Регулятор може застосовувати адміністративні стягнення.
У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор у 30-денний строк з дня складення акта перевірки розглядає питання відповідальності суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №1540 Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання», «Про енергетичну ефективність».
Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, за:
несвоєчасне надання інформації Регулятору - у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
ненадання інформації Регулятору або надання завідомо недостовірних даних - у розмірі до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
невиконання або несвоєчасне виконання рішень Регулятора та правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами, що регулюють відносини у відповідних сферах, - у розмірі до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про наявність у НКРЕКП як Регулятора повноважень на здійснення, зокрема, планових заходів державного контролю щодо дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства в енергетичній сфері та сфері комунальних послуг, та у випадку виявлення порушень - на застосування штрафних санкцій.
Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 428 відповідно до законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності» затверджено Порядок контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов (далі по тексту також - Порядок №428).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 Порядку №428 дія цього Порядку поширюється на суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - суб`єкти, що належать до особливої групи споживачів), крім споживачів (у тому числі активних споживачів), перевірки генеруючих установок яких здійснюється відповідно до порядку видачі, обігу та погашення гарантій походження електричної енергії, виробленої з відновлюваних джерел енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності та регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю яких здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - ліцензіати):
1) у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, розподілу малими системами розподілу електричної енергії, зберігання енергії, агрегації; постачання електричної енергії споживачу; трейдерської діяльності на ринку електричної енергії; здійснення функцій оператора ринку електричної енергії; здійснення функцій гарантованого покупця на ринку електричної енергії; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом;
2) у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії; діяльності у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Цей Порядок застосовується НКРЕКП при здійсненні контролю за дотриманням законодавства та ліцензійних умов (крім порушень щодо зловживань на оптовому енергетичному ринку) ліцензіатами, суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів, шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок (пункту 1.2 глави 1 Порядку №428).
Згідно з пунктом 10.1 глави 10 Порядку №428 у разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг та/або ліцензійних умов НКРЕКП розглядає на засіданні, що проводиться у формі відкритого або закритого слухання, питання відповідальності суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, та приймає рішення про застосування до нього санкцій.
Рішення про застосування до ліцензіата санкцій, заходів державного регулювання, у тому числі визначення розміру штрафних санкцій, приймається відповідно до законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про водовідведення та очищення стічних вод», «Про ринок природного газу», «Про енергетичну ефективність» та «Про теплопостачання».
НКРЕКП застосовує штрафні санкції до суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, за:
несвоєчасне надання інформації НКРЕКП - у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
ненадання інформації НКРЕКП або надання завідомо недостовірних даних - у розмірі до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
невиконання або несвоєчасне виконання рішень НКРЕКП та правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами, що регулюють відносини у відповідних сферах, - у розмірі до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами пунктів 10.2, 10.3 глави 10 Порядку №428 за порушення законодавства та ліцензійних умов у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП може застосовувати до суб`єктів санкції у вигляді: застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; накладення штрафу; зупинення дії ліцензії; припинення дії (анулювання) ліцензії.
Розмір штрафу розраховується НКРЕКП відповідно до затвердженого нею порядку (методики) визначення розміру штрафів, які накладаються НКРЕКП.
Пунктом 10.5 глави 10 Порядку №428 визначено, що рішення НКРЕКП про застереження, накладення штрафу, зупинення дії ліцензії, припинення дії (анулювання) ліцензії приймається у вигляді постанови, копія якої вручається особисто уповноваженій особі суб`єкта, щодо якого здійснюється перевірка (з відміткою про вручення на примірнику, який залишається в НКРЕКП), або надсилається суб`єкту, щодо якого здійснюється перевірка, рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення не пізніше п`яти робочих днів з дня прийняття. Датою отримання такого рішення буде вважатися дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або п`ятий календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Предметом позову в межах цієї справи є оскарження позивачем пункту 2 постанови НКРЕКП від 25.11.2025 №1911 в частині порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 470, а саме:
підпункту 7 пункту 2.2 у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП (щодо надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021 2024 роки) (розмір штрафу за порушення якого становить 143 310 грн; 
пункту 3 постанови № 2377, пункту 2 постанови № 2607, пункту 2 постанови № 1808, пункту 2 постанови № 2340, згідно з якими максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, розмір штрафу за порушення яких становить 206 550 грн.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: надавати до НКРЕКП достовірні документи (їх копії) та інформацію (дані, відомості, звітність), необхідні для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП.
При наданні інформації до НКРЕКП ліцензіат повинен чітко вказувати, яка конкретна частина інформації вважається конфіденційною інформацією.
Відповідно до пункту 3 постанови НКРЕКП від 09.12.2020 №2377 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання», яка набрала чинності з 01.01.2021, максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Відповідно до пункту 2 постанови НКРЕКП від 17.12.2021 №2607 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання», яка набрала чинності з 01.01.2022, максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Відповідно до пункту 2 постанови НКРЕКП від 21.12.2022 №1808 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання», яка набрала чинності з 01.01.2023, максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії. Збільшення фонду оплати праці пріоритетно спрямовувати на підвищення заробітної плати виробничо-технічному персоналу.
Відповідно до пункту 2 постанови НКРЕКП від 09.12.2023 №2340 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» із застосуванням стимулюючого регулювання» максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії. Збільшення фонду оплати праці пріоритетно спрямовувати на підвищення заробітної плати виробничо-технічному персоналу.
В акті зафіксовано, що за інформацією, наданою службовою запискою Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики від 09.01.2025 №31/17-25 щодо середньої заробітної плати у розрізі, зокрема, операторів систем розподілу, рівень якої враховано у відповідних тарифах на 2021 рік АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО», тарифна середня заробітна плата із розрахунку на одного штатного працівника Товариства на 2021 рік становить 15 454 грн.
На запити комісії з перевірки від 13.06.2025 № 7-46/25, від 28.08.2025 № 16-46/25, від 10.09.2025. № 18-46/25, від 03.10.2025 № 19-46/25 позивачем під час планового заходу державного контролю листами від 25.08.2025 № 92/8566, від 25.08.2025 №92/8567, від 25.08.2025 №92/8568, від 03.09.2025 №92/8901, від 15.09.2025 №92/9389, від 07.10.2025 №92/10082 надано інформацію та завірені належним чином копії документів, у тому числі щодо нарахувань протягом 2021 року заробітної плати працівникам.
За результатами аналізу наданих матеріалів комісією встановлено, що протягом січня - грудня 2021 року АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» здійснило нарахування та виплату місячної заробітної плати трьом працівникам на загальну суму 16 858 563,44 грн, тобто у розмірі, який перевищував десятикратний розмір середньої місячної заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії позивача, затвердженого постановою №2377. При цьому, сума перевищення розміру нарахованої місячної плати по означеним співробітникам понад десятикратний розмір середньої місячної заробітної плати, урахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» складала 14 385 923,44 грн (додаток 3.25.3 в електронному вигляді). Комісією встановлено по трьом співробітникам АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» протягом січня - грудня 2021 року наявність перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії позивача.
В акті відповідач посилається на додаток 29 до Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №428, а саме: на Методику визначення сум надлишково отриманого або недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії для операторів систем розподілу, які перейшли на стимулююче регулювання, відповідно до якої при розрахунку отриманого або недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії для операторів систем розподілу, які перейшли на стимулююче регулювання, фактична сума перевищення максимального розміру заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, що перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої в структурі таких тарифів, фіксується з урахуванням приведення до середньорічного розміру заробітної плати у звітному році.
Комісією здійснено перерахунок перевищення десятикратного розміру місячної заробітної плати, врахованої в структурі тарифів, в цілому за календарний 2021 рік (з урахуванням фактично відпрацьованої відповідним працівником кількості місяців) на 13 052 352,24 грн.
Відповідач в акті зазначив, що під час здійснення заходів державного контролю джерелами інформації при перевірці дотримання структури тарифу є дані установчих, бухгалтерських (первинних та зведених) документів та інші документи, пов`язані із провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності, звіти незалежного аудитора тощо.
Крім того, в акті відповідач вказав на обов`язок позивача організувати окремий облік доходів та витрат з розподілу електричної енергії від інших видів господарської діяльності шляхом відображення їх на окремих субрахунках.
Під час перевірки позивачем було надано пояснення листом від 07.10.2025 №92/10082 щодо джерел фінансування заробітної плати по працівникам, яким нараховано понад десятикратний розмір середньої місячної заробітної плати, визначеної пунктом 3 постанови №2377 у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії позивачем, в яких зазначено, що у 2021 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, по Раднику Голови Правління склала 13 052 352,24 грн. У формі №2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) за 2021 рік ця сума врахована у рядку 060 графи 5 «Інша діяльність (фактично)». Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалась у 2021 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» - отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), отриманих від основних споживачів - боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
В свою чергу, відповідач під час перевірки виснував, що згідно з даними бухгалтерського обліку позивача в системі SAP ERP відсутнє підтвердження витрат за рахунок іншої діяльності, а саме: при закритті витрат на фінансовий результат з субрахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю» не відображені витрати з перевищення заробітної плати у сумі 13 052 352,24 грн, які понесені за рахунок інших видів господарської діяльності. Означене свідчить, що позивач під час проведення планового заходу державного контролю не надав відповідачу підтвердження понесених витрат з перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати у сумі 13 052 352,24 грн за рахунок інших видів господарської діяльності.
В акті комісія зазначила, що витрати з перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати у сумі 13 052 352,24 грн відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача понесені за рахунок діяльності з розподілу електричної енергії, що також підтверджується відсутністю доходу (відображеного на рахунках бухгалтерського обліку Товариства) від інших видів господарської діяльності в обсязі, достатньому для покриття означених витрат, що свідчить, зокрема, і про порушення підпункту 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов у частині надання до НКРЕКП достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки, встановлені НКРЕКП.
Також відповідачем встановлено, що протягом січня - грудня 2022 року АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» здійснило нарахування та виплату місячної заробітної плати 1 співробітнику, яка фінансується за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, у сумі 21 739 130,46 грн, що більше десятикратного за 12 місяців 2022 року на 19 884 650,46 грн. Означене свідчить про порушення позивачем пункту 1 постанови №2607.
Позивач під час проведення перевірки у листі від 07.10.2025 №92/10082 пояснив, що у 2022 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів та послуги з розподілу електричної енергії Раднику Голови Правління склала 19 791 890,46 грн. У формі 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) за 2022 рік ця сума врахована в рядку 060 графи 5 «Інша діяльність (фактично)». Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалось у 2022 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» - отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), отриманих від основних споживачів - боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
В свою чергу, відповідач під час перевірки виснував, що згідно даних бухгалтерського обліку позивача в системі SAP ERP відсутнє підтвердження витрат за рахунок іншої діяльності, а саме: при закритті витрат на фінансовий результат з субрахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю» не відображені витрати з перевищення заробітної плати у сумі 19 884 650,46 грн, які понесені за рахунок інших видів господарської діяльності. Означене свідчить, що позивач під час проведення планового заходу державного контролю не надав відповідачу підтвердження понесених витрат з перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати у сумі 19 884 650,46 грн за рахунок інших видів господарської діяльності.
В акті комісія зазначила, що витрати з перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати у сумі 19 884 650,46 грн відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача понесені за рахунок діяльності з розподілу електричної енергії, що також підтверджується відсутністю доходу (відображеного на рахунках бухгалтерського обліку Товариства) від інших видів господарської діяльності в обсязі, достатньому для покриття означених витрат, що свідчить, зокрема, і про порушення підпункту 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов у частині надання до НКРЕКП достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки, встановлені НКРЕКП.
До аналогічних висновків відповідач дійшов і при аналізі 2023 року, зазначивши про порушення позивачем пункту 2 постанови №1808, здійснивши перерахунок перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів, за 2023 рік у розмірі 9 657 398,21 грн та про порушення пункту 2 постанови №2340, здійснивши перерахунок перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів, за 2024 рік у розмірі 12 685 401,83 грн.
Позивачем подано на адресу відповідача лист від 03.11.2025 №85/11423 про надання пояснень, в якому зазначено, що на запит комісії з проведення перевірки були надані, зокрема копії податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з додатками до нього), які були подані товариством до Державної податкової служби України за 1-4 квартали 2021-2024 років, відомості про нарахування АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» заробітної плати, у тому числі лікарняних за рахунок товариства, відпускних та інших виплат фонду оплати праці за 2021-2024 роки по кожному працівнику помісячно, копії платіжних інструкції, які були проведені уповноваженим банком на виплату заробітної, у тому числі лікарняних за рахунок товариства, відпускних та інших виплат фонду оплати праці за 2021-2024 роки, копії платіжних інструкції, які були проведені уповноваженим банком на сплату ЄСВ, військового збору, податку на доходи фізичних осіб за 2021-2024 роки, інформацію про нарахування та утримання по кожному працівнику помісячно за 2021-2024 року, скріншоти з програмного забезпечення, призначеного для ведення бухгалтерського обліку товариства по рахункам 66*, 81*, 65*, 82*, 79*. Листом від 28.05.2025 надано, в тому числі, пояснення щодо джерела фінансування суми перевищення десятикратного розміру заробітної плати, врахованого в структурі тарифів. Також на запит комісії з проведення перевірки від 13.06.2025 надано оборотно-сальдові відомості в форматі Еxcel по всім балансовим рахункам товариства. Таким чином, АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» вважає, що ним надано усі документи, які підтверджують правильність здійсненого та наданого НКРЕКП розподілу витрат між видами діяльності.
Водночас, позивач зауважив, що не погоджується з висновками акта щодо того, що перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, має бути відображено у бухгалтерському обліку за дебетом на рахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз, з основн. діяльністю», оскільки згідно судження управлінського персоналу АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» витрати на заробітну плату співробітників, у яких є перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, відноситься до виконання ними адміністративно-управлінських функцій, тому в бухгалтерському обліку товариства уся сума нарахованої заробітної плати по зазначеним працівникам відображена проведенням Дт 9200000000 Кт 6610000000 та входить до розділу «Адміністративні витрати» Звіту про фінансові результати.
Позивач наголосив на тому, що жоден нормативний документ, який регулює ведення бухгалтерського обліку та/або формування звітності НКРЕКП, не передбачає відображення витрат з перевищення заробітної плати, понесених за рахунок інших видів господарської діяльності, на субрахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз, з основн. діяльністю».
Позивач вважає, що порушенням пункту 3 постанови №2377 може вважатись виключно перевищення максимального розміру заробітної плати, яка профінансована за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії десятикратному розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Водночас, факт того, що фінансування суми перевищеної заробітної плати, зазначеної в акті, здійснено АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» за рахунок коштів, отриманих з інших видів діяльності, підтверджується, зокрема, скоригованою звітністю за формою 2-НКРЕКП, первинними документами та поясненнями, викладеними в листах від 25.08.2025 та 07.10.2025, що надані перевіряючим при проведенні перевірки.
Позивач наголосив на тому, що у 2021 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, по співробітнику 1 склала 13 052 352,24 грн. Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалось в 2021 році за рахунок доходів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), від основних споживачів боржників товариства, коштів, доходів отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності, а також за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів), що підтверджується скріншотом з програмного забезпечення на сторінках 468 та 469 акта.
З урахуванням викладеного АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» вважає висновок відповідача щодо відсутності доходу, відображеного на рахунках бухгалтерського обліку товариства, від інших видів господарської діяльності в обсязі достатньому для покриття зазначених витрат (перевищення максимального розміру заробітної плати) необґрунтованим.
Також позивач пояснив, що в 2022 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, співробітнику 1 склала 19 791 890,46 грн (за розрахунками комісії з проведення перевірки 19 884 650,46 грн). Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалось в 2022 році за рахунок доходів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), від основних споживачів боржників товариства, коштів, доходів отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності, а також за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів), що підтверджується скріншотом з програмного забезпечення на сторінці 514 акта.
З врахуванням викладеного АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» вважає висновок щодо відсутності доходу (відображеного на рахунках бухгалтерського обліку товариства) від інших видів господарської діяльності в обсязі достатньому для покриття зазначених витрат (перевищення максимального розміру заробітної плати) необґрунтованим.
Позивач пояснив, що в 2023 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, співробітнику 6 склала 9 270 311,92 грн (за розрахунками комісії з проведення перевірки 9 184 541,92 грн), проте фінансування всієї суми нарахованої заробітної плати у сумі 10 728 401,92 грн, а також по іншим співробітникам в сумі 703 851,21 грн (за розрахунками комісії з проведення перевірки 472 856,29 грн) здійснювалось в 2023 році за рахунок доходів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), від основних споживачів боржників товариства, коштів, доходів отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності, а також за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів), що підтверджується скріншотом з програмного забезпечення на сторінці 576 акта.
З урахуванням викладеного АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» вважає висновок щодо відсутності доходу (відображеного на рахунках бухгалтерського обліку товариства) від інших видів господарської діяльності в обсязі достатньому для покриття зазначених витрат (перевищення максимального розміру заробітної плати) необґрунтованим.
У 2024 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, склала 12 685 401,83 грн, проте фінансування всієї суми нарахованої заробітної плати по співробітнику 1, тобто 15 114 441,83 грн здійснювалось в 2024 році за рахунок доходів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), від основних споживачів боржників товариства, коштів, доходів отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності, а також за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів), що підтверджується скріншотом з програмного забезпечення на сторінках 635 та 636 акта.
3 урахуванням викладеного АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» вважає висновок щодо відсутності доходу (відображеного на рахунках бухгалтерського обліку товариства) від інших видів господарської діяльності в обсязі достатньому для покриття зазначених витрат (перевищення максимального розміру заробітної плати) необґрунтованим.
Враховуючи викладене, на думку позивача, відсутні порушення постанов НКРЕКП №2377, 2607, 1808 та 2340 та підпункту 7 пункту 2.2. Ліцензійних умов.
Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що факт того, що фінансування сум перевищення десятикратного розміру заробітної плати, врахованої в структурі тарифів протягом 2021-2024 років здійснено ним за рахунок коштів, отриманих з інших видів діяльності підтверджується наданими на перевірку скріншотами з програмного забезпечення, призначеного для ведення бухгалтерського обліку по рахунку 7910000000 помісячно та по рокам за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки із зазначенням кореспонденції рахунків, яка підтверджує отримання доходу відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), від основних споживачів боржників товариства, коштів, доходів отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності, а також за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів).
В обґрунтуванні до проєкту спірної постанови НКРЕКП регулятором проаналізовано надані позивачем пояснення та зроблено висновок, що у письмових поясненнях ліцензіата (позивача) зазначено додаткові доходи щодо фінансування витрат з перевищення заробітної плати, а саме: за рахунок інших доходів операційної діяльності (доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів), які не були враховані під час проведення перевірки.
Відповідач виснував, що враховуючи положення наказу від 13.01.2021 №1/8, наказу від 05.10.2018 №8/366, пояснення позивача, надані листом від 07.10.2025 №92/10082, перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, має бути відображено у бухгалтерському обліку за дебетом на рахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю». Водночас, відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача в системі SAP ERP відсутнє підтвердження витрат за рахунок іншої діяльності, а саме: при закритті витрат на фінансовий результат з субрахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю» не віднесені спірні витрати з перевищення заробітної плати, які понесені за рахунок інших видів господарської діяльності. 
При цьому, відповідачем не прийнято до уваги твердження позивача, згідно яких витрати на заробітну плату співробітників, в яких є перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, відноситься до виконання ними адміністративно-управлінських функцій, тому в бухобліку АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» уся сума нарахованої заробітної плати по зазначеним працівникам відображена проведенням Дт 9200000000 Кт 66100000000 та входить до розділу «Адміністративні витрати» Звіту про фінансові результати. 
Також відповідач в обґрунтуванні зазначив, що під час проведення перевірки позивачем жодним чином не підтверджено фінансування витрат з перевищення заробітної плати за рахунок інших доходів операційної діяльності та не підтверджено, що саме доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів отримано від здійснення іншої діяльності, не пов`язаною з розподілом електричної енергії. Як наслідок, відповідач виснував, що скориговані дані, внесені позивачем у форми звітності №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021-2024 роки є недостовірними та не підтверджено доходами та витратами аналітичних даних бухгалтерського обліку відповідно до первинних документів.
Суд зазначає, що спір у цій частині не зводиться до встановлення самого факту нарахування окремим працівникам позивача заробітної плати у розмірі, що перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Вирішальним для правильного вирішення спору є не лише арифметичне співвідношення між фактично нарахованою заробітною платою та відповідним граничним показником, а й встановлення джерела фінансування такого перевищення. Саме ця обставина має істотне значення, оскільки спірні тарифні постанови НКРЕКП пов`язують відповідне обмеження не з будь-яким розміром оплати праці працівників оператора системи розподілу, а саме із заробітною платою, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Зміст пункту 3 постанови НКРЕКП №2377, пункту 2 постанови НКРЕКП №2607, пункту 2 постанови НКРЕКП №1808 та пункту 2 постанови НКРЕКП №2340 свідчить, що встановлене ними обмеження сформульоване через спеціальну кваліфікуючу ознаку - джерело фінансування відповідної заробітної плати. Отже, ці положення не забороняють оператору системи розподілу як роботодавцю взагалі нараховувати або виплачувати працівникам заробітну плату понад зазначений розрахунковий рівень, а встановлюють заборону фінансувати таке перевищення саме за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.
Тому сам по собі факт нарахування заробітної плати у розмірі, що перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахованої у структурі тарифу, ще не є достатнім для висновку про порушення зазначених постанов НКРЕКП. Для такого висновку відповідач мав довести, що відповідне перевищення не лише було нараховане, а й фактично профінансоване саме за рахунок коштів, отриманих від діяльності з розподілу електричної енергії, тобто за рахунок тарифного доходу.
Іншими словами, у цій частині предмет доказування охоплює не один, а декілька взаємопов`язаних елементів: по-перше, факт нарахування конкретним працівникам заробітної плати у відповідному розмірі; по-друге, розмір перевищення над установленим граничним показником; по-третє, джерело фінансування такого перевищення; по-четверте, причинний зв`язок між установленими фактичними обставинами та висновком Регулятора про порушення тарифних постанов.
За відсутності доведеності хоча б одного із зазначених елементів висновок про наявність порушення не може вважатися належно обґрунтованим.
Суд враховує, що позивач не заперечує сам факт нарахування окремим працівникам заробітної плати у розмірі, що перевищував відповідний розрахунковий рівень. Водночас позиція позивача полягає в тому, що відповідне перевищення було профінансоване не за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, а за рахунок доходів від інших видів господарської діяльності товариства. 
Натомість відповідач, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваної постанови, фактично виходить з того, що встановлення арифметичного перевищення заробітної плати над відповідним граничним показником уже саме по собі свідчить про порушення. Такий підхід, на переконання суду, є неповним, оскільки він не враховує буквального змісту відповідних положень постанов НКРЕКП, які пов`язують обмеження саме з фінансуванням заробітної плати за рахунок тарифів, а не з фактом її нарахування як таким.
Суд також не може погодитися з підходом, за яким недоведеність, на думку НКРЕКП, фінансування спірних сум за рахунок інших видів діяльності автоматично означає фінансування таких сум за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії. Такий логічний перехід фактично створює презумпцію тарифного джерела фінансування будь-якого перевищення заробітної плати, однак така презумпція не випливає ані зі змісту спірних тарифних постанов, ані з положень Закону України «Про ринок електричної енергії», ані з Ліцензійних умов №1470.
В адміністративній справі щодо оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність прийнятого ним рішення. Відповідно, НКРЕКП мала довести не лише те, що позивач здійснив нарахування заробітної плати понад певний розрахунковий рівень, а й те, що відповідне перевищення було профінансоване саме за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії. Обов`язок доказування цієї обставини не може бути перекладений на позивача шляхом формулювання висновку про те, що за відсутності, на думку Регулятора, достатніх доказів іншого джерела фінансування такі витрати слід вважати тарифними.
Оцінюючи надані сторонами докази у сукупності, суд виходить із того, що арифметичний розрахунок перевищення заробітної плати, наведений НКРЕКП, може підтверджувати лише сам факт перевищення відповідного розрахункового показника. Проте такий розрахунок не розкриває економічного джерела покриття відповідних виплат і не доводить, що спірні суми були профінансовані саме за рахунок тарифного доходу від діяльності з розподілу електричної енергії.
Так само відсутність відображення спірних сум у спосіб, який НКРЕКП вважає правильним з точки зору бухгалтерського обліку, сама по собі не доводить тарифного джерела фінансування цих сум. Така обставина може свідчити про незгоду Регулятора із застосованою позивачем моделлю бухгалтерського обліку або з технічним способом розподілу витрат між видами діяльності, однак не є прямим доказом того, що відповідні виплати були здійснені саме за рахунок тарифу.
Отже, для підтвердження складу правопорушення відповідач повинен був навести належні та достатні докази того, що спірні суми перевищення фактично були покриті коштами, отриманими від діяльності з розподілу електричної енергії, а не іншими доходами товариства. 
Однак з матеріалів справи не вбачається, що відповідач здійснив саме такий аналіз. НКРЕКП фактично обмежилася встановленням розміру перевищення, аналізом окремих бухгалтерських проведень та висновком про непідтвердженість фінансування таких сум за рахунок інших видів діяльності. Такий підхід не є достатнім для підтвердження того, що спірні виплати були профінансовані саме за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказами АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» від 13.01.2021 №1/8, від 11.01.2022 №1/8, від 09.01.2023 №1/8, від 10.01.2024 №1/8 затверджено облікову політику позивача, додатками до якого є робочий план рахунків АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО».
Разом з тим, суд наголошує, що обліковою політикою АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» не визначено чіткого переліку доходів та витрат, які мають обліковуватися та тому чи іншому рахунку, визначеному відповідними додатками до наказів АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» від 13.01.2021 №1/8, від 11.01.2022 №1/8, від 09.01.2023 №1/8, від 10.01.2024 №1/8, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень відповідача щодо того, що перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, має бути відображено у бухгалтерському обліку за дебетом на рахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю».
На підтвердження наявності у позивача у спірному періоді (2021 - 2024 роки) доходів, отриманих від інших (крім ліцензованих) видів діяльності матеріали справи містять наступні довідки:
- від 17.03.2026 №29/4814, в якій відображено дохід за 2021 рік на загальну суму 41 808 581,84 грн, до якого включено дохід від операційної оренди активів, отримані штрафи, пені, неустойки, доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, дохід від списання кредиторської заборгованості, дохід від послуг, не пов`язаних з основною діяльністю, фінансова допомога, відшкодування заподіяної шкоди, повернення держмита, дохід по відсоткам, нарахований на залишок грошових коштів, компенсації і виплати (ЧАЕС, учбові збори та інше), інші доходи від операційної діяльності;
- від 17.03.2026 №29/4816, в якій відображено дохід за 2022 рік на загальну суму 25 395 669,41 грн, до якого включено дохід від операційної оренди активів, отримані штрафи, пені, неустойки, доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, дохід від списання кредиторської заборгованості, дохід від послуг, не пов`язаних з основною діяльністю, фінансова допомога, відшкодування заподіяної шкоди, повернення держмита, дохід по відсоткам, нарахований на залишок грошових коштів, компенсації і виплати (ЧАЕС, учбові збори та інше), інші доходи від операційної діяльності;
- від 17.03.2026 №29/4813, в якій відображено дохід за 2023 рік на загальну суму 38 406 127,44 грн, до якого включено дохід від операційної оренди активів, отримані штрафи, пені, неустойки, доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, дохід від списання кредиторської заборгованості, дохід від послуг, не пов`язаних з основною діяльністю, фінансова допомога, відшкодування заподіяної шкоди, повернення держмита, дохід по відсоткам, нарахований на залишок грошових коштів, компенсації і виплати (ЧАЕС, учбові збори та інше), інші доходи від операційної діяльності;
- від 17.03.2026 №29/4815, в якій відображено дохід за 2024 рік на загальну суму 52 317 526,80 грн, до якого включено дохід від операційної оренди активів, отримані штрафи, пені, неустойки, доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, дохід від списання кредиторської заборгованості, дохід від послуг, не пов`язаних з основною діяльністю, фінансова допомога, відшкодування заподіяної шкоди, повернення держмита, дохід по відсоткам, нарахований на залишок грошових коштів, компенсації і виплати (ЧАЕС, учбові збори та інше), інші доходи від операційної діяльності.
Означені довідки складено на підставі даних бухгалтерського обліку позивача.
Листом від 25.08.2025 №92/8566 позивачем було надано НКРЕКП інформацію щодо нарахування та виплати заробітної плати по всім працівникам, яким фактично нараховано найбільшу по АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» заробітну плату впродовж періоду 2021-2024 років, відповідно до якої у 2021 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, врахований у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, по Керівнику 1 склала 13 052 352,24 грн. Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалось в 2021 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності. АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» - отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних). отриманих від основних споживачів боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
У 2022 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, Керівнику 1 склала 19 791 890,46 грн. Фінансування перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, здійснювалось в 2022 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), отриманих від основних споживачів боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконаних робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
У 2023 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, Керівнику 1 склала 9 270 311,92 грн, проте фінансування всієї суми нарахованої заробітної плати по Керівнику 1, тобто 10 728 401,92 гри, а також по іншим співробітникам в сумі 703 851,21 грн здійснювалось в 2023 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» - отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), отриманих від основних споживачів боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконаних робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
У 2024 році сума фактично нарахованої заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, склала 12 685 401,83 грн, проте фінансувати всієї суми нарахованої заробітної плати по Керівнику 1, тобто 15 114 441,83 гри здійснювалось в 2024 році за рахунок коштів, отриманих від іншої діяльності АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» - отриманих відсотків банку, нарахованих на залишки коштів на поточних рахунках товариства, штрафних санкцій (пеня, інфляція, 3% річних), отриманих від основних споживачів боржників товариства, коштів, отриманих згідно укладених договорів оренди та договорів на виконання робіт та послуг при здійсненні іншої (крім ліцензованої) діяльності.
До інформації додано копії розрахункових листів на 926 аркушах у 1 примірнику. Копії Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з додатками до нього), копії Відомостей про суми нарахованого доходу. утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ), відомості про нарахування заробітної плати, у тому числі лікарняних за рахунок товариства, відпускних та інших виплат фонду оплати праці, копії платіжних інструкцій, які були проведені уповноваженим банком на виплату заробітної плати, у тому числі лікарняних за рахунок товариства, відпускних та інших виплат фонду оплати праці, на сплату ЄСВ, на сплату військового збору, на сплату податку на доходи фізичних осіб за 2021-2024 роки у форматі pdf надані у складі загальної інформації по всім працівникам товариства, оскільки інформацію по працівникам, яким нараховано найбільшу по товариству заробітну плату, неможливо виокремити із загальної інформації.
Додатками вказано інформацію щодо нарахування та виплати заробітної плати по всім працівникам, яким фактично нараховано найбільшу заробітну плату по АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» за 2021-2024 рік.
Листом від 25.08.2025 №92/8567 позивачем надано відповідачу інформацію щодо нарахованої заробітної плати по АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» впродовж періоду 2021-2024 років (п.3.25.13).
Листом від 07.10.2025 №92/10082 позивачем надано НКРЕКП:
- уточнюючу інформацію;
- інформацію про нарахування заробітної плати за 2021-2024 роки помісячно та в цілому за рік по кожному працівнику у форматі Excel згідно наданої форми з аналітичною інформацією у вигляді зведених відомостей, сформованих у програмному забезпеченні, призначеному для нарахування заробітної плати, на підставі даних про нараховану заробітну плату та утримання із заробітної плати, які містяться в особових рахунках працівників. Дані аналітичного обліку переносяться в головну книгу проведенням на рахунках синтетичного обліку; 
- інформацію про витрати на оплату праці (66, 81, 23, 9) та ЄСВ (65, 82, 23, 9) за 2021-2024 роки, яка відповідає даним, наданим на запит по п.1 у форматі Excel та скріншоти з екрану з програмного забезпечення, призначеного для ведення бухгалтерського обліку позивача, у тому числі закриття зазначених витрат на фінансовий результат;
- інформацію щодо нарахування і виплати заробітної плати Раднику Голови Правління ОСОБА_1 , по раднику з комерційних питань ОСОБА_2 , по раднику з технічних питань Грицпаю В. за 2021-2024 роки з помісячною розбивкою у формі таблиці.
Крім того, позивачем було надано пояснення щодо нарахування заробітної плати за спірний період та щодо подання до НКРЕКП форми звітності №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021, 2022 роки, яка була скоригована у 2024 році, відповідно до яких скоригована форма № 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021 рік направлена до НКРЕКП електронною поштою 20.09.2024. Зміни у формі за 2021 стосувалися статті «Витрати на оплату праці», код рядка 060 і код рядка 216 та статті «Відрахування на соціальні заходи», код рядка 065 код рядка 225 і пов`язані з уточненням розподілу витрат між видами діяльності. При проведенні перевірки та звіряння даних до форми № 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) виявлено, що витрати, які відносилися на іншу діяльність, були сформовані некоректно. Після перерахунку сума по статті «Витрати на оплату праці» по іншій діяльності скоригована в бік збільшення. Відповідно, уточнені дані по оплаті праці та відрахуваннях на соціальні заходи в додатку 5 до форми, пункт 1.12 та пункт 2.6. В зв`язку із внесенням змін приведено у відповідність додаток 4 «Фактична структура чисельності персоналу» до форми. Зміни були внесені і в Розділ ІІІ. Довідкова інформація до форми, в саме скоригована середньомісячна заробітна плата по 5 найбільш оплачуваних працівниках, код рядка 3.1.
Скоригована форма № 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2022 рік направлена до ЗКСЕКР електронною поштою 20.09.2024. Зміни у формі за 2022 рік стосувалися статті «Витрати на оплату праці», код рядка 060 і код рядка 216 та статті «Відрахування на соціальні заходи», код рядка 065 1 код рядка 225 і пов`язані з уточненням розподілу витрат між видами діяльності. Зміни пов`язані з уточненням розподілу витрат між видами діяльності.
Скоригована форма №2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) «звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2023 рік направлена до ЗКСЕКР електронною поштою 04.07.2024. Зміни у формі за 2023 стосувалися статті «Витрати на оплату праці», код рядка 060 і код рядка 216 та статті «Відрахування на соціальні заходи», код рядка 065 і код рядка 225 і пов`язані з уточненням розподілу витрат між видами діяльності. При проведенні перевірки та звіряння даних до форми № 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) виявлено, що витрати, які відносилися на іншу діяльність, були сформовані некоректно. Після перерахунку, сума по статті «Витрати на оплату праці» по іншій діяльності скоригована в бік збільшення. Відповідно уточнені дані по оплаті праці та відрахуваннях на соціальні заходи в додатку 5 до форми, пункт 1.12 та пункт 2.6. В зв`язку із внесенням змін приведено у відповідність додаток 4 «Фактична структура чисельності персоналу» до форми. Зміни були внесені і в Розділ ІІІ. Довідкова інформація до форми, а саме скоригована середньомісячна заробітна плата по 5 найбільш оплачуваних працівниках, код рядка 3.1.
Позивач пояснив, що після виправлення помилок, уточнені дані по оплаті праці та відрахуваннях на соціальні заходи було надано до НКРЕКП скоригованими формами відповідно до вимог постанови від 28.02.2019 №282 «Про затвердження форм звітності НКРЕКП для учасників ринку електричної енергії та інструкцій щодо їх заповнення».
Відхилення, які стосувалися витрат на оплату праці та відрахувань на соціальні заходи, згідно наданих форм № 2-НКРЕКП-розподіл (квартальна) наведені в таблиці.
На підтвердження означених пояснень позивачем було долучено скріншоти з екрану з програмного забезпечення, призначеного для ведення бухгалтерського обліку позивача та уточнену звітність.
Проте, незважаючи на надану позивачем інформацію та докази, відповідач виснував, що перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, має бути відображено у бухгалтерському обліку за дебетом на рахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю», зазначив про відсутність підтвердження витрат за рахунок іншої діяльності, а саме: при закритті витрат на фінансовий результат з субрахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю» не віднесені спірні витрати з перевищення заробітної плати, які понесені за рахунок інших видів господарської діяльності. 
Закон України «Про ринок електричної енергії» та Ліцензійні умови №1470 покладають на оператора системи розподілу обов`язок вести окремий облік доходів і витрат від діяльності з розподілу електричної енергії та інших видів діяльності. Водночас відповідач не навів норми закону, ліцензійних умов, форми звітності або іншого обов`язкового для позивача нормативно-правового акта, який би прямо встановлював, що підтвердження фінансування перевищення заробітної плати за рахунок іншої діяльності можливе виключно шляхом відображення відповідних сум саме на субрахунку 9490000000.
Відсутність конкретного бухгалтерського запису на субрахунку, який відповідач вважає належним, може свідчити про незгоду Регулятора зі способом технічної організації бухгалтерського обліку, однак сама по собі не доводить економічного джерела фінансування відповідних виплат. Така обставина не може автоматично трансформуватися у висновок про те, що спірні витрати були профінансовані за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії.
При цьому, відповідачем не прийнято до уваги твердження позивача, згідно яких витрати на заробітну плату співробітників, в яких є перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, відноситься до виконання ними адміністративно-управлінських функцій, тому в бухобліку АТ «СУМИОБЛЕНЕРГО» уся сума нарахованої заробітної плати по зазначеним працівникам відображена проведенням Дт 9200000000 Кт 66100000000 та входить до розділу «Адміністративні витрати» Звіту про фінансові результати. 
Також відповідач в обґрунтуванні зазначив, що під час проведення перевірки позивачем жодним чином не підтверджено фінансування витрат з перевищення заробітної плати за рахунок інших доходів операційної діяльності та не підтверджено, що саме доходи по актам порушень, відшкодування раніше списаних активів, списання кредиторської заборгованості, безповоротної фінансової допомоги, відшкодування заподіяної шкоди, відшкодування держмита та судового збору, інших компенсацій та інших доходів отримано від здійснення іншої діяльності, не пов`язаною з розподілом електричної енергії. Як наслідок, відповідач виснував, що скориговані дані, внесені позивачем у форми звітності №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021-2024 роки є недостовірними та не підтверджено доходами та витратами аналітичних даних бухгалтерського обліку відповідно до первинних документів.
Суд зауважує, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався орган пенсійного фонду при прийнятті такого рішення.
Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (постанова ВС від 02.04.2019 року (справа №822/1878/18).
З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).
Проте, відповідач в порушення означених принципів без наведення жодного обґрунтування самостійно визначивши, що перевищення десятикратного розміру середньої заробітної плати, врахованої в структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, має бути відображено у бухгалтерському обліку за дебетом на рахунку 9490000000 «Собівартість послуг, не пов`яз. з основн. діяльністю», що мало наслідком висновки про невідображення позивачем відповідних показників за 2021-2024 роки, непідтвердження фінансування витрат з перевищення заробітної плати за рахунок інших доходів операційної діяльності та надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021 2024 роки відповідно.
В свою чергу, відсутність в оскаржуваній частині постанови належного обґрунтування та мотивування викладених відповідачем висновків, на переконання суду, свідчить про те, що відповідач передчасно дійшов висновків про порушення позивачем Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 470, а саме: підпункту 7 пункту 2.2 у частині надання достовірних документів (їх копій) та інформації (даних, відомостей, звітності), необхідних для виконання НКРЕКП своїх повноважень та функцій, в обсягах та у строки (не менше десяти робочих днів для надання копій документів, пояснень тощо), встановлені НКРЕКП (щодо надання недостовірних даних у формі звітності № 2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів за видами діяльності» за 2021 2024 роки); пункту 3 постанови № 2377, пункту 2 постанови № 2607, пункту 2 постанови № 1808, пункту 2 постанови № 2340, згідно з якими максимальний розмір заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, не може перевищувати десятикратний розмір середньої заробітної плати, урахованої у структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
Означені обставини, на переконання суду, свідчать про безпідставність та протиправність прийняття відповідачем спірного рішення.
Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.
У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).
Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.
Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).
В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.
Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що постанова відповідача в оскаржуваній частині, в якій не наведені нормативне обґрунтування, свідчить про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, призводять до непрозорості та непередбачуваності дій відповідачів, які перешкоджають можливості платника податків планувати в подальшому свою господарську діяльність.
Щодо розміру застосованого до позивача штрафу, суд зазначає таке.
Відповідальність за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг регламентована положеннями статті 22 Закону №1540, за правилами частини другої якої за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, та суб`єктів, що належать до особливої групи споживачів, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді:
1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень;
2) накладення штрафу;
3) зупинення дії ліцензії;
4) анулювання ліцензії.
Частинами третьою, четвертою статті 22 Закону №1540 визначено, що у разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор у 30-денний строк з дня складення акта перевірки розглядає питання відповідальності суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта, щодо якого здійснювалася перевірка, санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання», «Про енергетичну ефективність».
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» 13.04.2017№ 2019-VIII (далі по тексту також – Закон №2019) учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.
Правопорушеннями на ринку електричної енергії є:
1) порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності;
2) недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;
3) порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж електроенергетичних підприємств та споживачів, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах;
4) крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку;
5) розкомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна таких об`єктів;
6) пошкодження приладів обліку, використання приладів обліку електричної енергії, неповірених або неатестованих в установленому порядку;
7) неподання або несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, а також надання недостовірної інформації у такій звітності;
8) необґрунтована відмова в доступі до системи передачі або системи розподілу або у приєднанні до системи передачі або системи розподілу, відмова в приєднанні електроустановок замовника до системи передачі або системи розподілу з підстав, не передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії", залишення оператором системи передачі або оператором системи розподілу заяви про приєднання електроустановки замовника до системи передачі або системи розподілу з будь-яких підстав без розгляду, повернення такої заяви, залишення її без руху, відмова у її прийнятті;
8-1) неоприлюднення інформації або оприлюднення недостовірної інформації про величину коефіцієнтів завантаження трансформаторних підстанцій основної мережі оператора систем розподілу напругою 35 - 110(154) кВ (для кожної територіальної одиниці оператора систем розподілу) інформації про лінії електропередавання та трансформаторні підстанції напругою 150(110) - 35(20) - 10(6)/0,4 кВ (із зазначенням інформації про завантаження геоінформаційної системи;
9) створення перешкод у здійсненні державного енергетичного нагляду (контролю);
10) порушення правил охорони об`єктів електроенергетики;
11) дії, що перешкоджають оперативному персоналу та посадовим особам об`єктів електроенергетики виконувати свої службові обов`язки;
12) припинення постачання електричної енергії споживачам, що не допускають порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та/або електропостачальником;
13) неукладення договорів відповідно до вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;
14) пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра тощо;
15) відмова у доступі уповноважених працівників постачальників послуг комерційного обліку до приміщень, де розташовані лічильники електричної енергії, якщо обов`язок надання такого доступу встановлений законодавством;
16) невиконання постанов, розпоряджень, наказів, рішень та приписів суб`єктів владних повноважень на ринку електричної енергії, а також створення перешкод для виконання службових обов`язків посадовими особами таких суб`єктів;
17) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації оператору системи передачі, оператору системи розподілу та суб`єктам владних повноважень на ринку електричної енергії, якщо обов`язковість подання такої інформації встановлена законом, а також неподання копій документів, пояснень та іншої інформації на законну вимогу Регулятора;
18) несанкціоноване втручання в роботу об`єктів електроенергетики;
19) зловживання на оптовому енергетичному ринку, а саме:
а) порушення встановлених заборон щодо використання інсайдерської інформації, встановлених частиною другою статті 111 цього Закону;
б) маніпулювання на оптовому енергетичному ринку;
в) спроба маніпулювання на оптовому енергетичному ринку;
20) здійснення операцій відповідно до оптових енергетичних продуктів без реєстрації як учасника оптового енергетичного ринку;
21) порушення на оптовому енергетичному ринку, що не є зловживаннями на оптовому енергетичному ринку:
а) неоприлюднення інсайдерської інформації;
б) оприлюднення інсайдерської інформації з порушенням встановлених вимог;
22) несанкціонований відбір електричної енергії.
Частиною третьою статті 77 Закону №2019 передбачено, що у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії до відповідних учасників ринку можуть застосовуватися санкції у виді:
1) попередження про необхідність усунення порушень;
2) штрафу;
3) зупинення дії ліцензії;
4) анулювання ліцензії.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 77 Закону №2019 регулятор у разі вчинення правопорушення на ринку електричної енергії приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів, що не є учасниками оптового енергетичного ринку), беручи до уваги характер, тривалість та серйозність порушення, розмір заподіяної шкоди та розмір потенційного доходу, який міг бути отриманий внаслідок порушення, у таких розмірах:
1) до 10 відсотків річного доходу (виручки) вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання, що визначається як сумарна вартість доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) всіх електроенергетичних підприємств, що входять до складу такого вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання, - на вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання за порушення вимог щодо відокремлення і незалежності оператора системи передачі, передбачених цим Законом;
2) до 10 відсотків річного доходу (виручки) оператора системи передачі - на оператора системи передачі за порушення вимог щодо відокремлення і незалежності оператора системи передачі, передбачених цим Законом;
3) до 10 відсотків річного доходу (виручки) оператора системи розподілу - на оператора системи розподілу за порушення вимог щодо відокремлення і незалежності оператора системи розподілу, передбачених цим Законом;
3-1) до 10 відсотків від річного доходу (виручки) власника системи передачі - на власника системи передачі за порушення вимог про відокремлення і незалежність оператора системи передачі, передбачених цим Законом;
4) від 5 тисяч до 100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню:
а) за провадження господарської діяльності на ринку електричної енергії за відсутності остаточного рішення про сертифікацію, прийнятого щодо відповідного суб`єкта;
б) за порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню;
в) за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;
г) за відмову в доступі до системи передачі або системи розподілу в непередбачених законом випадках, відмову у приєднанні електроустановок замовника до системи передачі або системи розподілу з підстав, не передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії", залишення оператором системи передачі, оператором системи розподілу або оператором малої системи розподілу заяви про приєднання електроустановки замовника до системи передачі, системи розподілу або малої системи розподілу з будь-яких підстав без розгляду, повернення такої заяви, залишення її без руху, відмову у її прийнятті;
ґ) за неоприлюднення інформації або оприлюднення недостовірної інформації про величину коефіцієнтів завантаження трансформаторних підстанцій основної мережі оператора систем розподілу напругою 35 - 110(154) кВ (для кожної територіальної одиниці оператора систем розподілу) інформації про лінії електропередачі та трансформаторні підстанції напругою 150(110) - 35(20) - 10(6)/0,4 кВ (із зазначенням інформації про завантаження підстанцій та резерву потужності) з прив`язкою до географічних даних геоінформаційної системи;
5) від 1 тисячі до 10 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню:
а) за невиконання або несвоєчасне виконання рішень Регулятора, прийнятих у межах його повноважень;
б) за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації Регулятору, оператору системи передачі, оператору системи розподілу, якщо обов`язковість подання такої інформації встановлена законодавством, а також за неподання копій документів, пояснень та іншої інформації на законну вимогу Регулятора;
5-1) до 27000000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на учасників оптового енергетичного ринку або осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за порушення встановлених заборон щодо використання інсайдерської інформації;
5-2) до 27000000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на учасників оптового енергетичного ринку або осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за маніпулювання на оптовому енергетичному ринку;
5-3) до 27000000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на учасників оптового енергетичного ринку або осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за спробу маніпулювання на оптовому енергетичному ринку;
5-4) від 3000 до 150000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на учасників оптового енергетичного ринку або осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за неоприлюднення інсайдерської інформації;
5-5) від 3000 до 150000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на учасників оптового енергетичного ринку або осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за оприлюднення інсайдерської інформації з порушенням встановлених вимог;
5-6) від 3000 до 100000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на осіб, які мають бути зареєстровані як учасник оптового енергетичного ринку, за здійснення операцій щодо оптових енергетичних продуктів без реєстрації як учасника оптового енергетичного ринку;
6) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, у разі виявлення правопорушення на ринку електричної енергії приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів, що не є учасниками оптового енергетичного ринку) у таких розмірах:
а) за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання приписів - до 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
б) за неподання інформації або подання завідомо недостовірної інформації, передбаченої нормативно-правовими актами, що регулюють засади функціонування об`єднаної енергетичної системи України і постачання електричної енергії, - до 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Штрафи, передбачені пунктами 5-1 – 5-5 цієї частини, застосовуються відповідно до порядку (методики) визначення розміру штрафів, затвердженого Регулятором. Незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого зазначеними пунктами, розмір штрафу, що накладається на учасника оптового енергетичного ринку, не може перевищувати 10 відсотків його річного доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) на оптовому енергетичному ринку.
Штрафи, передбачені цією статтею, мають бути ефективними, стримуючими та пропорційними, а їх розмір має відповідати виду, тривалості та тяжкості порушення, завданій споживачам шкоді та потенційній вигоді від операцій з оптовими енергетичними продуктами з використанням інсайдерської інформації, маніпулювання або спроби маніпулювання на оптовому енергетичному ринку.
При визначенні санкцій за порушення, передбачені цією статтею, Регулятор та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, враховують серйозність і тривалість правопорушення, наслідки правопорушення для інтересів ринку електричної енергії та учасників ринку, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Поведінка правопорушника, спрямована на зменшення негативних наслідків правопорушення, негайне припинення правопорушення після його виявлення, сприяння виявленню правопорушення Регулятором та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, під час перевірки вважаються пом`якшуючими обставинами.
Поведінка правопорушника, спрямована на приховування правопорушення та його негативних наслідків, на продовження вчинення правопорушення, а також повторне вчинення правопорушення на ринку електричної енергії вважаються обтяжуючими обставинами.
Таким чином, якщо за результатом проведеної у встановленому порядку перевірки Нацкомісії виявлено порушення у діяльності суб`єкта господарювання, то вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій у межах, встановлених частиною четвертою з урахуванням вимог частини п`ятої статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», є дискреційним повноваженням Нацкомісії.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20, від 11.09.2024 у справі №320/28285/23.
Разом з цим Верховний Суд у постанові від 11.09.2024 у справі №320/28285/23 зазначив, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.
Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятою 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року).
Право на визначення розміру санкції згідно із наведеної вище норми покладається на орган контролю, проте, законодавцем встановлено можливість застосування штрафних санкцій в межах спірних відносин розмірі від 91800 до 1700000 грн (застосовано 206550 грн), а також від 68000 до 1700000 грн (застосовано 143310 грн).
Згідно із частиною дванадцятою статті 2 Закону №2019 рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають прийматися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, відповідати меті, з якою повноваження надані, бути обґрунтованими, відповідати принципам неупередженості, добросовісності, розсудливості, пропорційності, прозорості, недискримінації та своєчасності.
Згідно з принципом пропорційності рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети - задоволення загальносуспільного інтересу.
Згідно з принципом прозорості рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію.
Згідно з принципом недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:
до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо лише така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;
до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.
Дія принципів пропорційності, прозорості і недискримінації поширюється також на учасників ринку електричної енергії у випадках, передбачених цим Законом.
Таким чином, у разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів недискримінації та пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
В свою чергу, обов`язковість дотримання принципу пропорційності зумовлює обов`язок суб`єкта владних повноважень, при визначенні розміру санкції, обґрунтовувати в своєму рішенні ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність.
При цьому, суд звертає увагу на те, що орган контролю під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний обґрунтовано вказати про причини застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 26.07.2023 у справі № 200/3265/21, від 23.08.2023 у справі №420/1369/22, від 11.09.2024 у справі №320/28285/23.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах НКРЕКП не лише повинна була встановити факт порушення, а й належним чином обґрунтувати, чому саме такий захід впливу, як штраф, є необхідним, співмірним та мінімально достатнім реагуванням на встановлені, на думку Регулятора, обставини. Дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо вибору виду санкції та визначення її розміру не означають свободи від обов`язку мотивувати рішення. Навпаки, чим більший обсяг розсуду надано адміністративному органу, тим переконливішим має бути мотивування причин, з яких орган обрав саме такий варіант реалізації своїх повноважень.
Суд звертає увагу, що пунктом 2 постанови НКРЕКП №1911 до позивача застосовано штраф у загальному розмірі 349 860 грн, який складається з двох блоків: 206 550 грн - за порушення пункту 3 постанови №2377, пункту 2 постанови №2607, пункту 2 постанови №1808 та пункту 2 постанови №2340 щодо максимального розміру заробітної плати, яка фінансується за рахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; 143 310 грн - за порушення підпункту 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов №1470 у частині подання, на думку Регулятора, недостовірних даних у формі звітності №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії за 2021-2024 роки.
Водночас зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається належного розкриття того, яким саме чином НКРЕКП співвіднесла конкретні інкриміновані позивачу епізоди з конкретним розміром штрафу. Постанова містить загальне посилання на порушення, однак не містить достатньої індивідуалізації відповідальності щодо кожного окремого епізоду, який Регулятор поклав в основу висновку про недостовірність звітності та порушення тарифних постанов.
Зокрема, штраф у розмірі 143 310 грн застосовано узагальнено за подання недостовірних даних у формі №2-НКРЕКП-розподіл електричної енергії за 2021-2024 роки. При цьому з матеріалів справи вбачається, що висновок Регулятора про недостовірність цієї звітності охоплює декілька різних за змістом обставин: віднесення частини витрат на оплату праці до іншої діяльності, розбіжності між показниками форми №2-НКРЕКП та даними податкової звітності, питання відображення резервів відпусток, бонусів майбутніх періодів, фактично виплачених відпускних та інших облікових показників. Однак НКРЕКП не визначила, яка саме частина штрафу припадає на кожний із цих епізодів, який з них є основним, який - допоміжним, а також чи міг би відповідний розмір санкції бути застосований за кожне з таких порушень окремо.
Така узагальненість мотивування має істотне значення, оскільки позбавляє суд можливості перевірити, чи є застосована санкція співмірною саме тому порушенню, яке інкриміновано позивачу. За відсутності розмежування окремих епізодів неможливо встановити, чи відповідає розмір штрафу характеру кожного порушення, його тривалості, наслідкам, ступеню впливу на функціонування ринку електричної енергії, поведінці ліцензіата та іншим обставинам, які мають значення для визначення розміру санкції.
Аналогічно, штраф у розмірі 206 550 грн застосовано за порушення чотирьох тарифних постанов, що стосуються різних календарних періодів 2021, 2022, 2023 та 2024 років. Проте у постанові №1911 не наведено достатнього мотивування, яким чином НКРЕКП оцінила кожний з цих періодів окремо, які фактичні обставини кожного року вплинули на розмір санкції, чи враховувалася різниця між сумами нібито встановленого перевищення, кількістю працівників, щодо яких таке перевищення було встановлено, а також чи оцінювався вплив таких обставин на тяжкість порушення.
Суд не заперечує, що Регулятор у межах наданих законом повноважень може застосовувати до ліцензіатів санкції за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг і ліцензійних умов. Однак саме застосування санкції повинно бути результатом не лише констатації порушення, а й оцінки його характеру, обсягу, тривалості, наслідків, поведінки ліцензіата, наявності або відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також зв`язку між установленими обставинами і конкретним розміром штрафу.
У цій справі НКРЕКП не навела переконливого мотивування, чому застосування саме штрафу в оспорюваній частині було необхідним і пропорційним, а також чому саме такий розмір штрафу відповідає характеру інкримінованих позивачу порушень. Посилання на наявність у Регулятора повноважень застосовувати санкції саме по собі не замінює обов`язку обґрунтувати конкретний вид та розмір відповідальності.
Суд також враховує, що застосування штрафу є втручанням у майнову сферу позивача. Тому таке втручання має бути не лише формально передбаченим законом, а й обґрунтованим з погляду необхідності та співмірності. Відповідач повинен був довести, у чому саме полягає суспільна або регуляторна необхідність застосування саме такого фінансового стягнення, які негативні наслідки для ринку електричної енергії або для споживачів настали чи могли настати внаслідок інкримінованих порушень, а також чому менш суворий захід реагування не міг забезпечити досягнення мети державного регулювання.
При цьому суд не підміняє собою Регулятора у питанні визначення доцільності застосування того чи іншого заходу впливу. Завдання суду полягає не в тому, щоб самостійно визначити оптимальний розмір санкції, а в тому, щоб перевірити, чи діяв суб`єкт владних повноважень у межах закону, чи встановив усі істотні обставини, чи надав їм належну оцінку та чи навів достатні мотиви для прийнятого рішення. У даному випадку оскаржувана частина постанови №1911 не дає змоги встановити, що НКРЕКП здійснила саме таку індивідуалізовану та пропорційну оцінку.
Особливого значення ця обставина набуває з огляду на те, що висновки НКРЕКП щодо порушення позивачем тарифних постанов і подання недостовірної звітності, як зазначено вище, ґрунтуються на спірному та належно не доведеному припущенні про фінансування перевищення заробітної плати саме за рахунок тарифу на послуги з розподілу електричної енергії. За таких умов застосування фінансової санкції без належного доказового та мотивувального підґрунтя не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності.
Отже, навіть за умови наявності у НКРЕКП дискреційних повноважень щодо вибору санкції та визначення її розміру, реалізація таких повноважень повинна бути мотивованою, прозорою, індивідуалізованою та пропорційною. Відсутність у постанові №1911 належного мотивування щодо необхідності застосування саме штрафу, недостатня індивідуалізація окремих епізодів порушення та нерозкриття зв`язку між характером інкримінованих дій і конкретним розміром санкції є додатковою підставою для висновку про протиправність оскаржуваної частини пункту 2 постанови №1911.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.03.2026 №0003553553.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3328,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - НКРЕКП.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.11.2025 №1911 «Про застосування санкцій до АТ «Сумиобленерго» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та здійснення заходів державного регулювання» в частині накладення на Акціонерне товариство «СУМИОБЛЕНЕРГО» штрафу в загальному розмірі 349 860,00 грн, а саме: 143 310,00 грн за порушення підпункту 7 пункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, та 206 550,00 грн за порушення пункту 3 постанови НКРЕКП №2377, пункту 2 постанови НКРЕКП №2607, пункту 2 постанови НКРЕКП №1808 і пункту 2 постанови НКРЕКП №2340. 
3. Стягнути на користь Акціонерного товариства «СУМИОБЛЕНЕРГО» (код 23293513, місцезнаходження: 40035, м. Суми, вул. І. Сірка, 7) судовий збір у розмірі 3328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ідентифікаційний код 39369133, місцезнаходження: 03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, 19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.