ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1704/24  Номер провадження 22-ц/814/530/26	Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю. В.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.
при секретарі: Філоненко О.В.
за участю представника позивача ПРАТ «СК» ВУСО» Діордієв Р.С.
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чудненка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Чудненка Володимира Миколайовича на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 11 липня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., повний текст рішення складено дати не вказано
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригода,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
У травні 2025 року ПАТ «СК ВУСО» звернулося до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №121016326 від 28.07.2023 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 .
16.02.2024 року в м.Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . 
В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.02.2024 року, справа №554/1858/24, особою винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_1 , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до розрахунку СТО №1702 від 01.03.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 складає 461240,20 грн. ПрАТ «ВУСО» у відповідності до Договору страхування сплатило суму стархвого відшкодування, а саме на рахунок СТО було перераховано 442371,65 грн., та 18868,55 грн. було зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу до Договору №21016326 від 28.07.2023 року. 
Відповідальність особи, винної в ДТП на момент настання страхової події була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 218589775, за яким ліміт за шкоду заподіяну майну, становить 160000,00 грн., франшиза 0 грн. Також, згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» №АZEP-218589775, який діє на підставі чинного Полісу ЕР 218589775, ліміт відповідальності (страхова сума Автоцивілька плюс) складає 50000,00 грн. 
Таким чином, загальна сума ліміту відповідальності за шкоду майну, становить 210000,00 грн. АТ «СГ «ТАС» (приватне) провело виплату на користь ПрАТ «СК «ВУСО» в сумі 210000,00 грн. 
Отже, після виплати страхового відкшодування у Позивача виникло право вимоги до відповідача на відшкодування завданої шкоди у розмірі 245587,20 грн. (455587,20 грн. фактичний розмір шкоди за мінусом позиції №16 АВР №СІ-783242(молдинг дверки) на суму 1784,45 грн. 210000,00 грн.).
Позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування завданої майнової шкоди 245587,20 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 11 липня 2025 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код ЄДРПОУ 31650052, НОМЕР_4 в АТ "Ощадбанк", МФО: 322669) майнову шкоду в розмірі 245 587,20 грн. (двісті сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім грн. 20 коп.), та судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Витрати відповідача, пов`язані із залучення експерта в розмірі 12722,30 грн. залишено за відповідачем ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 11 липня 2025 року не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Чудненко В.М. та оскаржив його в апеляційному порядку подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати вказане рішення та ухвали нове, яким відмовити в задоволенні вимог ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди в повному обсязі.
Стягнути з ПАТ«Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням транспортно-товарознавчої експертизи (Висновок експерта від 27.01.2025р. №1392) в розмірі 12 722,30 грн.
На думку представника ОСОБА_1 – адвоката Чудненка В.М. оскаржуване судове рішення ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, атакож з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна. До такого висновку колегія суддів Верховного Суду прийшла на підставі аналізу положень законодавства, що регламентують порядок виплати страхового відшкодування. Так, статті 22 та 1192 ЦК України вказують, що збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна. 
При цьому статті 22 та 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Керуючись зазначеними положеннями законодавства Верховний Суд у складі суддів палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №753/21177/16-ц від 19.09.2019 року вказав, що рахунок та акти виконаних робіт надані СТО не є належним та допустимим доказом у справі.
На цій підставі суд скасував рішення апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд для проведення експертизи у справі. 
Подібну позицію висловили і судді Верховного Суду у складі палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 466/9318/14-ц від 27.06.2018 року. 
У зазначеній справі судді відкинули, як доказ акт виконаних робіт з СТО та надали перевагу оцінці проведеній страховою компанією на підставі якої було здійснено виплату страхового відшкодування.
Вказує, що питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). 
Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування» поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). 
Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Особливості застосування стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний викладено у постановах Верховного Суду: від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. 
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідач вважає, що висновок експерта №1392 від 27.01.2025р. заслуговує більше довіри, а викладені в ньому обставини є більш вірогідними, ніж надані Позивачем рахунок ТОВ «АРТСІТІ» на оплату №1702 від 01.03.2024р., та Акт виконаних робіт №СІ-783242 ТОВ «АРТСІТІ» від 16.04.2024р.
23.09.2025 представник ПАТ «СК «ВУСО» Діордієв Р.С. надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чудненка Володимира Миколайовича на рішення Подільського районного суду м.Полтава від 11.07.2025 року, залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.07.2023 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №121016326, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 . Страховим випадком за вказаним договором також є пошкодження, знищення, втрата ТЗ внаслідок ДТП.
Відповідно до розділу 5 Договору страхування «Істотні умови страхування», страхове відшкодування визначається без урахувань амортизаційного зносу запчастин, деталей, матеріалів. Підстава для визначення розміру збитку: рахунок СТО, обраної Страховиком.
16.02.2024 року в м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Згідно з Постановою Октябрського районного суду м .Полтави від 27.02.2024 року, справа №554/1858/24, особою винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_1 , якого було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до рахунку СТО ТОВ «АРТСІТІ» № 1702 від 01.03.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 складає 461 240,20 грн.
Відповідно до страхового акту №2348305-1 за Договором страхування наземного транспортну №21016326 від 28.07.2023 року, загальна сума страхового відшкодування за страховим випадком, який відбувся з вини водія ОСОБА_1 , становить 461240,20 грн., з яких страхове відшкодування в сумі 442371,65 грн. було перераховано ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до платіжної інструкції №13997 від 05.03.2024 року ТОВ «АРТСІТІ», та 18 868,55 грн. було зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу до Договору №21016326 від 28.07.2023 р., що підтверджується довідкою-підтвердження заліку страхового відшкодування від 07.03.2024 р.
Відповідно до акту виконаних робіт №СІ-783242 від 16.04.2024 року, складеного офіційним дилером ТОВ «АРТСІТІ», фактична вартість робіт на відновлення автомобіля Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 становила 457371,65 грн. з ПДВ (а.с.49-50).
Акціонерне товариство «СГ» «ТАС» (приватне) провело виплату на користь ПрАТ СК «ВУСО» в сумі 210 000,00 грн. виплата якого підтверджується довідками - підтвердження надходження коштів за вих №2117, №2118 від 10.05.2024 р.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Натомість відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
У даній справі позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Відновлювальний ремонт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 здійснювався на станції технічного обслуговування, підтвердженням чого є акт виконаних робіт №СІ-783242 від 16.04.2024 року виданий ТОВ «АРТСІТІ» (офіційний дилер), яким визначено, що вартість запасних частин та робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля становить 457371,65 грн. за страховим випадком, Згідно складеного страхового акта №2348305-1 від 05.03.2024 року по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 461240,20 грн., виплата якого підтверджується платіжною інструкцією №13997 від 05.03.2024 року та довідкою підтвердження заліку страхового відшкодування від 07.03.2024 року. 
Оскільки автомобіль було відновлено на СТО ТОВ «АРТСІТІ», який є платником ПДВ та вартість ремонту склала 457371,65 грн. з ПДВ. Отже з огляду на приписи ст.1192 ЦК України, до ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі ст.993 ЦК України в порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача як особи винної в ДТП на відшкодування майнової шкоди в розмірі 245587,20 грн. (457371,65 грн. - 1784,45 грн. (молдинг дверки, не пов`язано з ДТП)- - 210000,00 грн.)
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право на стягнення із ОСОБА_1 виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 245 587,20 грн в порядку регресу.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розмір страхового відшкодування проведено без урахування зносу, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Втім, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.
У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору, вимогами спеціального законодавства і відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що розрахунок такої суми здійснений із порушенням умов договору або правил спеціального законодавства.
Також слід врахувати, що відповідно до пункту 7. 38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників транспортного засобу, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових транспортних засобів.
У справі, що переглядається, належний потерпілій особі транспортний засіб марки Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до матеріалів справи випущено у 2020 році, а дорожньо-транспортна пригода сталася 16.02.2024 року.
Отже, у наведеному випадку значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.
Щодо доводів апеляційної скарги про правове значення висновку експерта при розгляді даної справи слід зазначити наступне.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди у разі виникнення спору щодо визначення розміру такої, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17).
Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 442 371,65 грн., оплата якого була здійснена позивачем відповідно до платіжної інструкції № 13997 від 05 березня 2024 року (а.с.45).
Отже, наявність платіжної інструкції є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Чудненка Володимира Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 11 липня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко 

Судді    В.П. Пікуль

Т.В. Одринська