УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року
м. Київ
справа № 522/6113/18
провадження № 51-1728 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 6 квітня 2026 року стосовно останнього,
установив:
24 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси, розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22017000000000353 від 22 вересня 2017 року, ухвалив вирок, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, останнє відоме місце проживання ( АДРЕСА_1 ), 
визнав винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 - ч. 1 ст. 111 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років, з конфіскацією всього майна.
Судом першої інстанції встановлено, що з серпня 2016 року по березень 2017 року на території Одеської області діяло стійке об`єднання трьох і більше осіб із числа радикально налаштованих громадян, які, не сприймаючи державну владу в Україні та сповідуючи проросійські ідеї, умисно діяли на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України. Маючи законспіровані контакти з представниками спецслужб рф та виконуючи їхні завдання, ці особи попередньо зорганізувалися для вчинення злочинів проти основ національної безпеки та громадської безпеки, об`єднаних єдиним планом із розподілом функцій, відомим усім учасникам. Члени групи здійснювали збирання та передачу представникам іноземної спецслужби відомостей, що становлять державну таємницю, а також надавали допомогу іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, зокрема шляхом збору інформації військового характеру та вербування військовослужбовців Збройних Сил України. Учасники зазначеної групи, серед яких були громадяни України та іноземної держави, а також інші невстановлені особи, брали активну участь у проросійських мітингах у м. Одеса (так званий рух «Куликове Поле») наприкінці 2013 - до травня 2014 років. Вони виконували завдання громадянина України ОСОБА_5 , колишнього співробітника спецпідрозділу «Беркут», який 5 травня 2014 року виїхав на тимчасово окуповану територію АР Крим, отримав громадянство рф, проходить військову службу в підрозділі Національної гвардії рф та є агентом - зв`язківцем спецслужб рф. До керівництва групою також були причетні інші невстановлені представники іноземної спецслужби, які здійснювали підготовку, інструктування, постановку завдань та приймання зібраних відомостей. ОСОБА_5 , маючи чітку проросійську позицію, після виїзду на анексовану територію АР Крим погодився на співпрацю з представниками спецслужб рф з метою сприяння їхній підривній діяльності проти України. Він був керівником групи, отримував від іноземної спецслужби завдання щодо збирання та передачі відомостей військового характеру, доводив їх до учасників групи, приймав зібрану інформацію та передавав її представникам рф, а також планував дії групи та забезпечував дотримання конспірації. Для реалізації злочинного плану ОСОБА_5 залучив до діяльності групи особу, яка координувала учасників у м. Одесі, забезпечувала технічні засоби зв`язку, контролювала збір інформації про дислокацію, переміщення та бойову підготовку підрозділів ЗС України та передавала зібрані матеріали ОСОБА_5 особисто або електронними каналами. За його вказівками інша особа здійснювала підбір та вербування інформаторів серед військовослужбовців, навчала методам збору інформації та узагальнювала отримані відомості. До діяльності були залучені особи, які проводили фото та відеофіксацію військових об`єктів, а також військовослужбовець, який, використовуючи службове становище, копіював документи та збирав відомості про переміщення військової техніки, маршрути колон, дислокацію частин та іншу службову, у тому числі секретну, інформацію. Окремі військовослужбовці, завербовані учасниками групи, передавали фотокопії секретних карт та інші службові документи. Зібрані матеріали, зокрема фото та відеофіксацію об`єктів 3623 центральної артилерійської бази озброєння, секретні документи щодо приведення 14 радіотехнічної бригади у бойову готовність, відомості про діяльність підрозділів ЗСУ в зоні АТО та переміщення військових колон, передавалися ОСОБА_5 , який надсилав їх представникам спецслужб рф. Діяльність організованої групи була припинена правоохоронними органами у березні 2017 року.
Правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 - ч. 1 ст. 111 КК України за ознаками: умисних дій у складі організованої групи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, державна зрада у формі шпигунства - передача та збирання з метою передачі представникам іноземної організації відомостей, що становлять державну таємницю, а також надання представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 6 квітня 2026 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого та порушує питання про зміну судових рішень і зменшення остаточного покарання до мінімального розміру. 
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції призначив надмірно суворе покарання у спеціальному судовому провадженні, де сторона захисту фактично позбавлена можливості зібрати дані про особу засудженого. Захисник вказує, що засудженому призначено наближений до максимального строку з конфіскацією, хоча він раніше не судимий. Через відсутність інформації про особу, стан здоров`я, поведінку, ставлення до вчиненого та інші пом`якшуючі обставини, які б могли бути оцінені судом, призначене покарання, на його думку, є суворим.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Відповідно до загальних засад, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Відповідно до змісту вироку, обираючи розмір покарання, суд урахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, вчинений проти основ національної безпеки України, обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено, також обставини, що обтяжують покарання засудженому відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину організованою групою осіб.
Враховуючи наведене, та те, що засуджений переховується від суду, з урахуванням тяжкості і обставин вчиненого кримінального правопорушення, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, даних, що характеризують особу, суд призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 111 КК України, з конфіскацією майна, зазначивши, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Вказаний вирок був переглянутий в апеляційному порядку за апеляційною скаргою захисника. Залишаючи вирок без зміни, апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам касаційної, та, спростовуючи їх, навів відповідно до вимог ст. 419 КПК України докладні мотиви, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зменшення міри покарання, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що визначення розміру покарання належить до дискреційних повноважень суду. Реалізуючи такі повноваження, суд першої інстанції діяв у межах закону, врахував ступінь тяжкості інкримінованого діяння, характер і спосіб його вчинення, роль засудженого у складі організованої групи, а також відсутність будь?яких обставин, що пом`якшують покарання.
Апеляційний суд правильно зазначив, що державна зрада, вчинена у формі передачі та збирання з метою передачі представникам іноземної держави відомостей військового характеру, становить особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України. Дії засудженого, які були складовою діяльності організованої групи, сприяли реалізації інтересів іноземної держави?агресора та створювали реальну загрозу обороноздатності України, що зумовлює підвищений рівень суспільної небезпечності вчиненого.
Також апеляційний суд перевірив посилання сторони захисту на те, що провадження здійснювалося in absentia і захисник був позбавлений можливості отримати додаткові дані про особу засудженого, та визнав такими, що не впливають на законність та обґрунтованість призначеного покарання, оскільки суд першої інстанції врахував усі наявні відомості про особу, зокрема відсутність судимостей, однак дійшов правильного висновку, що ці дані не нівелюють суспільну небезпечність злочину та активну роль засудженого у його вчиненні.
З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років із конфіскацією майна відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. 
Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з мотивами наведеними в ухвалі апеляційного суду, який обґрунтовано залишив вирок без зміни, підстав для відкриття касаційного провадження із наведених у касаційній скарзі доводів немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 6 квітня 2026 року стосовно останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3