ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ
справа № 457/525/19
провадження № 61-5284св26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
відповідачка за зустрічним позовом -  ОСОБА_3 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року, постановлену в складі колегії суддів:Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог
У травні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. 
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 01 березня 2019 року між ним та його батьком ОСОБА_2 було досягнуто домовленості та в присутності ОСОБА_4 укладено усний договір. Відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язався передати (продати) позивачу гараж (цегляний сарай), що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 . На виконання цієї домовленості позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 5 000 грн. З метою підтвердження прав позивача на вказану споруду ОСОБА_2 надав йому копію довідки виконавчого комітету Трускавецької міської ради за підписом ОСОБА_5 , копію заповіту ОСОБА_6 , схему-план від 08 грудня 1970 року, а також експлікацію внутрішніх площ до плану будівель літ. «Г-1».
Позивач зазначав, що цим гаражем (цегляним сараєм) він особисто користується вже більше двох років. Також вказував, що спадкодавиця ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , з якою він підтримував зв`язки аж до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , після 12 липня 1996 року (тобто після складення нею заповіту) неодноразово наголошувала, що її воля полягала в тому, аби гараж успадкував саме він, ОСОБА_1 . Утім, відповідач надалі відмовився оформити документи на цю споруду на його ім`я.
Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 на підставі статей 392, 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив суд визнати за ним право власності на цегляний сарай (гараж), що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 .
У липні 2019 року  ОСОБА_2  звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності.
Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Він є її спадкоємцем за законом п`ятої черги відповідно до статті 1265 ЦК України. 12 липня 1996 року ОСОБА_6 склала заповіт, у якому належну їй квартиру АДРЕСА_2 , а також гараж, що розташований у дворі цього будинку, заповіла йому.
Саме у нього зберігаються необхідні правовстановлюючі документи: довідка виконавчого комітету Трускавецької міської ради за підписом ОСОБА_5 , заповіт ОСОБА_6 , схема-план (технічний паспорт) від 08 грудня 1970 року, експлікація внутрішніх площ до плану будівель літ. «Г-1», а також викопіювання на АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 наголошував, що він є єдиним спадкоємцем, який у встановлений законом шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини. Проте, державний нотаріус Панкевич Р. І. видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на квартиру АДРЕСА_3 .
Згідно з чинними на той час правилами (Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року), нотаріус відмовляв у вчиненні нотаріальної дії, якщо не було подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для її вчинення. Однак після 2005 року законодавство України неодноразово змінювалося, зокрема, було проведено так звану «будівельну амністію».
Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
ОСОБА_2 вказував, що спірний гараж побудовано у 1970 році. Проте через відсутність свідоцтва про право на спадщину він не може зареєструвати своє існуюче право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як наслідок, його право власності оспорюється ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене,  ОСОБА_2 на підставі статей 392, 1218 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на цегляний сарай (гараж), що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року, ухваленим у складі судді Марчука В. І., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на цегляний сарай (гараж), що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав на його безпідставність та недоведеність. Позивач обґрунтовував свої права на спірний гараж усним договором купівлі-продажу, тоді як за вимогами статті 657 ЦК України договір щодо нерухомого майна обов`язково укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки цих вимог дотримано не було, а відповідач за позовом не був власником майна і не міг виступати належним продавцем, суд дійшов висновку, що викладені в позові обставини не знайшли свого підтвердження через відсутність належних і допустимих доказів.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що згідно з вимогами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ОСОБА_2 наявні майнові права на спірну споруду, оскільки спадкодавець  ОСОБА_6 у заповіті передала їх йому, однак належним чином оформити право власності в позасудовому порядку ОСОБА_2 не може через відсутність правовстановлюючого документа. Зустрічний позов ОСОБА_2 слід задовольнити відповідно до частини першої статті 392 ЦК України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року.
Відмову у відкритті апеляційного провадження у справі апеляційний суд мотивував тим, що прокурором не наведено обставин та не надано належних доказів, які є об`єктивно непереборними, незалежними від його волевиявлення та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Внаслідок цього строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущено безпідставно, тому наведені причини для його поновлення колегія суддів визнала неповажними та відмовила у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України. 
Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2025 року скасовано, передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (провадження № 61-6455св25). 
Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не звернув уваги, що керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області, який діє в інтересах Трускавецької міської ради, є особою, яка не брала участі у справі (не була її стороною), але щодо неї суд, як вона вважає, вирішив питання про право власності на земельну ділянку комунальної власності; Трускавецька міська рада не була залучена до участі у справі, і підсумував, що апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року поновлено керівнику Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області строк на апеляційне оскарження рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 рокуапеляційну скаргу керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що під час апеляційного розгляду справи встановлено, що згідно з офіційним сайтом Трускавецької міської ради (URL: https://tmr.gov.ua/mayor/pro-sklykannya-55-sesiyi-miskoyi-rady-vos/), на підставі розпорядження міського голови м. Трускавця від 20 жовтня 2023 року№ 343-р, на розгляд сесії виносилося, зокрема, питання: «6. Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 ».
Крім того, рішенням Трускавецької міської ради № 3102 від 06 липня 2023 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 проєкту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 » ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою та запропоновано звернутися до землевпорядної організації для його розроблення.
Також у 2021 році на підставі рішення Виконавчого комітету Трускавецької міської ради «Про створення комісії щодо передачі житлового будинку АДРЕСА_1 на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дрогобицька,29»» (URL: https://tmr.gov.ua/doc/19689/) комунальному підприємству «Трускавецьжитло» дозволено передати на баланс ОСББ «Дрогобицька, 29» багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , а також затверджено склад відповідної комісії з питань передачі.
Відтак Трускавецька міська рада могла довідатися про право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна ще у 2021 році.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, і органи прокуратури, і орган місцевого самоврядування ще в жовтні 2024 року були обізнані про наявність судового рішення, а апеляційну скаргу подано аж 27 грудня 2024 року. При цьому сама лише обізнаність про судову справу (провадження) є достатньою підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження через пропуск річного строку на оскарження судових рішень (такий висновок вбачається за результатами аналізу ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі № Б-24/129-08, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі № 340/3/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 214/63/20, від 14 вересня 2023 року у справі № 240/6538/20).
Однак рішення суду першої інстанції керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області оскаржив в апеляційному порядку через 5 років після його ухвалення.
Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 5 років особою, яку не було залучено до участі у справі, за наявності обставин, які свідчать про обізнаність Трускавецької міської ради про набуття ОСОБА_2 права власності на цегляний сарай (гараж) літ. «Б», розташований на території домоволодіння АДРЕСА_1 , про що апеляційному суду стало відомо під час розгляду справи, слід розцінювати як зловживання процесуальними правами на підставі частини другої статті 44 ЦПК України.
При застосуванні частини третьої статті 44 ЦПК України апеляційний суд застосував висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 601/485/23 (провадження № 14-139цс24).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
20 квітня 2026 року Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи № 457/525/19.
19 травня 2026 року матеріали цивільної справи № 457/525/19 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури просить скасуватиухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду апеляційної скарги.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції зробив передчасні та помилкові висновки щодо зловживання процесуальними правами прокурором, оскільки його дії були спрямовані виключно на захист інтересів територіальної громади.
Перед оскарженням рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року прокурор, на виконання статей 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», був зобов`язаний поінформувати уповноважений орган про порушення інтересів держави для надання йому можливості самостійно відреагувати на виявлені факти.
Оскільки Трускавецька міська рада не була стороною у справі № 457/525/19 і не знала про ухвалене рішення, прокуратура скерувала до неї відповідний запит. У відповідь на це листом від 19 листопада 2024 року за № 18/29-2617/1 Трускавецька міська рада повідомила, що заходи представницького характеру нею не вживалися й не вживатимуться.
Таке самоусунення та бездіяльність органу місцевого самоврядування сформували виключний випадок для представництва інтересів держави в суді. Відтак, лише після виконання всіх законодавчих вимог у Дрогобицької окружної прокуратури виникли законні підстави для ознайомлення з матеріалами справи та подання апеляційної скарги, що безпідставно залишив поза увагою Львівський апеляційний суд.
Також звертає увагу, що відповідно до рішення Трускавецької міської ради № 315 від 04 лютого 2021 року, Трускавецька міська рада (код ЄДРПОУ 26230588) та її виконавчий комітет (код ЄДРПОУ 04055914) є окремими юридичними особами.
З огляду на це, не можна погодитися з викладеними в ухвалі Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2025 року твердженнями щодо ототожнення міської ради та її виконавчого комітету в контексті обізнаності з рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року у справі № 457/525/19. Відповідно до інформації Трускавецької міської ради № 18/29-2617/1 від 19 листопада 2024 року, таке судове рішення в раді відсутнє. 
Також у касаційній скарзі Першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури заявлено клопотання про повідомлення сторін, Львівської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про час розгляду справи
З приводу цього клопотання Верховний Суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Абзац другий частини першої статті 402 ЦПК України визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у квітні 2026 року,ОСОБА_2  заперечує проти доводівПершого заступника керівника Львівської обласної прокуратури, просить касаційну скаргу залишити
без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року - без змін.
ОСОБА_2 зазначає, що Львівська обласна прокуратура не довела, у чому саме полягає порушення інтересів територіальної громади. Прокурор лише вказав, що у цьому випадку вбачається порушення інтересів держави в особі Трускавецької міської ради як власника земельної ділянки, яку не залучили до розгляду справи у 2019 році, а також наявні порушення містобудівного законодавства відповідно до статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Вказує, що заповіт ОСОБА_6 , складений 12 липня 1996 року, та рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року як способи набуття права власності не суперечать закону, відповідають суспільному інтересу та не порушують інтересів держави.
Окрім цього,  ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що втручання у його право власності, як свідчать матеріали справи, не переслідує легітимної мети.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скаргаПершого заступника керівника Львівської обласної прокуратури не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (пункти 1, 2 частини другої статті 354 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
У рішенні від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 34) ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
Форма і зміст апеляційної скарги визначені у статті 356 ЦПК України. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частиною четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
Про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. Якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частини перша, четверта статті 359 ЦПК України).
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
За процедурою, визначеною процесуальним законом, суд апеляційної інстанції при відкритті апеляційного провадження і за наявності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вирішує питання про поновлення процесуального строку та перевіряє наявність обставин, на які посилається заявник у клопотанні про поновлення строку. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих доказів.
Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи його поновлення не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
Процесуальне законодавство дає можливість апеляційному суду діяти на власний розсуд при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оcкарження, однак, виконуючі такі дискреційні повноваження, суд зобов`язаний обґрунтувати підстави прийняття відповідного рішення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Висновки суду апеляційної інстанції про неповажність (або поважність) наведених заявником підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження повинні мати місце до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а не після постановлення ухвали про поновлення цього строку та відкриття апеляційного провадження, якою суд фактично встановив відсутність перешкод для прийняття скарги до провадження та апеляційного перегляду судового рішення.
Таким чином, процесуальним законом визначено алгоритм дій суду при надходженні апеляційної скарги, зокрема щодо перевірки відповідності її форми і змісту вимогам закону та дотримання визначених законом процесуальних строків оскарження судових рішень, вирішення питання про поновлення цих строків, за умов наявності поважних причин їх пропуску. Процесуальними наслідками такої перевірки є: поновлення строку на апеляційне оскарження (у разі пропуску строку з поважних причин за наявності відповідного клопотання) та відкриття апеляційного провадження у справі (статті 354, 359 ЦПК України), відмова у відкритті апеляційного провадження (з підстав, передбачених статтею 358 ЦПК України), повернення апеляційної скарги (стаття 185, частина п`ята статті 357 ЦПК України).
Виходячи зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 рокуу справі № 601/485/23 (провадження № 14-139цс24) (п. 71 - 79), у випадку, коли після відкриття апеляційного провадження та поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд установить, що процесуальний строк був поновлений на підставі наданих заявником недостовірних (неправдивих) відомостей (зокрема про дату отримання копії оскаржуваного рішення) і такі дії спрямовані на неправомірне отримання процесуального права на апеляційне оскарження поза межами встановлених законом строків, слід враховувати таке.
Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Добросовісність необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).
Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Подання апеляційної скарги з пропуском строку та із зазначенням у клопотанні про поновлення строку неправдивих відомостей про дату отримання судового рішення спрямоване на неправомірне отримання процесуального права на апеляційне оскарження поза межами встановлених законом строків і є обставинами, що аналогічні до обставин, які у частині другій статті 44 ЦПК України можуть визначатися як дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
У справі, що переглядається Верховним Судом, Львівський апеляційний суд встановив, що 28 жовтня 2024 року Дрогобицька окружна прокуратура Львівської області направила лист № 14.52/04 Трускавецькому міському голові щодо обізнаності про рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року у справі № 457/525/19, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на цегляний гараж літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 . 
25 листопада 2024 року керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області звернувся до суду першої інстанції із заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 457/525/19, тобто через місяць після того, як прокуратурі стало відомо про існування судового рішення.
Уперше з апеляційною скаргою на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року керівник Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області звернувся 27 грудня 2024 року.
Згідно з офіційним сайтом Трускавецької міської ради (URL: https://tmr.gov.ua/mayor/pro-sklykannya-55-sesiyi-miskoyi-rady-vos/), на підставі розпорядження міського голови м. Трускавця № 343-р від 20 жовтня 2023 року, на розгляд сесії виносилося, зокрема, питання: «6. Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 ».
Рішенням Трускавецької міської ради № 3102 від 06 липня 2023 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 проєкту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 » ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою та запропоновано звернутися до землевпорядної організації для його розроблення.
Також у 2021 році на підставі рішення Виконавчого комітету Трускавецької міської ради «Про створення комісії щодо передачі житлового будинку АДРЕСА_1 на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дрогобицька,29»» (URL: https://tmr.gov.ua/doc/19689/) комунальному підприємству «Трускавецьжитло» дозволено передати на баланс ОСББ «Дрогобицька, 29» багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , а також затверджено склад відповідної комісії з питань передачі.
Відтак, Трускавецька міська рада могла довідатися про право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна ще у 2021 році.
Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки сам факт подання апеляційної скарги зі спливом 5 років особою, не залученою до участі у справі, свідчить про неповажність причин пропуску строку та виключає можливість його поновлення з огляду на принцип правової визначеності. Це обумовлено обставинами, які підтверджують обізнаність Трускавецької міської ради про набуття ОСОБА_2 права власності на цегляний сарай (гараж) під літ. «Б» на території домоволодіння АДРЕСА_1 , про що апеляційному суду стало відомо під час розгляду справи.
Встановлення наведених вище обставин у випадку, коли відкриття апеляційного провадження відбулось за відсутності матеріалів справи, не позбавляє суд апеляційної інстанції можливості застосувати приписи статті 44 ЦПК України на стадії апеляційного розгляду (перегляду оскарженого судового рішення по суті) без ухвалення постанови за правилами статті 35 і глави 9 розділу III ЦПК України з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.
Такий висновок в цілому узгоджується з правовою позицією, сформованою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2025 року в справі № 601/485/23 (провадження № 14-139цс24).
Доводи касаційної скарги, які фактично дублюють доводи клопотання заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження у цій справі, зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду та не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення.
Щодо доводів касаційної скарги про ототожнення міської ради та її виконавчого комітету в контексті обізнаності з рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 серпня 2019 року у справі № 457/525/19, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
За змістом частин першої-другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади -також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Частиною восьмою статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. 
Інші доводи касаційної скарги викладеного не спростовують та переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що ухвалу апеляційного суду постановлено з порушенням норм процесуального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану ухвалу апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуПершого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк