Справа № 212/1088/26
Провадження № 2/211/4027/26

РІШЕННЯ
іменем України

10 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Медведєвої А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 05.03.2022 в сумі 137 912,60 грн, яка виникла через неналежне виконання останньою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2026 року позовну заяву передано за підсудністю до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2026 року позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
20 травня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заперечення на позовну заяву, в якому остання просить відмовити позивачу в задоволенні повних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування заперечення посилається за обвинувальний вирок Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі №213/488625, постановлений 10 грудня 2025 року відносно ОСОБА_2 , яким останнього визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за ст. ст. 182 ч. 1, 185 ч. 4, 190 ч. 4, 309 ч. 1, 357 ч. 1, 361 ч. 1 КК України. У даному кримінальному провадженні № 1202404170000151 вона є потерпілою.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Відповідно до наданої заяви, представник позивача просила проводити розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягала.
Відповідач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ураховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, відповідно до укладеного договору № б/н від 05.03.2022 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу у користування кредитну картку «Універсальна», станом на 22 серпня 2023 року кредитний ліміт становив 25 000,00 грн.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та погоджується з ними, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України.
Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, посилається у позові на те, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач станом 07 грудня 2025 року має заборгованість в сумі 137 912,60 грн, яка складається з наступного:
-114 016,06 грн - заборгованість за тілом кредиту,
-23 896,54 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «Приватбанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звертаючись до суду із запереченням відповідач посилалася на те, що сума грошових коштів, яку позивач подає як заборгованість з вини відповідача, нею не була витрачена, а була викрадена з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 , відносно якого постановлений обвинувальний вирок, що набрав законної сили, та надала суду відповідні докази. 
10 грудня 2025 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі №213/488625, кримінальне провадження № 1202404170000151, постановлений обвинувальний вирок відносно ОСОБА_2 , яким останнього визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за ст. ст. 182 ч. 1, 185 ч. 4, 190 ч. 4, 309 ч. 1, 357 ч.1, 361 ч. 1 КК України. Вирок не оскаржений та набрав законної сили 09 січня 2026 року. У кримінальному провадженні № 1202404170000151 ОСОБА_1 є потерпілою.
З вказаного вироку вбачається, зокрема, «…Крім цього, ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь підготовлений ним мобільний телефон марки «TECNOPOP 5 LTE» ІМЕІ: НОМЕР_1 , та раніше знайдену ним sim-карту за номером НОМЕР_2 , що є фінансовим номером до банківських рахунків потерпілої ОСОБА_1 , емітованих у АТ КБ «ПриватБанк», отримав 26.03.2024 року шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи WEB-банкінгу«Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», доступ до облікового запису потерпілої ОСОБА_1 , після чого здійснив крадіжку наявних на банківському рахунку «Скрабничка» за номером НОМЕР_3 грошових коштів, що належать ОСОБА_1 , за наступних обставин.
Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:07 годині, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон марки «TECNOPOP 5 LTE» ІМЕІ: НОМЕР_1 , та sim-карту за номером НОМЕР_2 , через мережу "Інтернет", здійснив вхід у мобільний додаток WEB-банкінгу «Приват24», що згідно Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" є інформаційною (автоматизованою) системою, після чого ввів фінансовий номер клієнта банку АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_1 за номером НОМЕР_2 , та у подальшому прийняв дзвінок з автоматизованої системи «ПриватБанку» на вказаний мобільний номер для верифікації номеру телефону та особистості клієнта, тим самим здійснивши підтвердження, що він являється клієнтом банку ОСОБА_1 . Після чого, підтвердивши клієнта та здійснивши верифікацію номеру, ОСОБА_2 увійшов до особистого кабінетуWEB-банкінгу «Приват24» клієнта банку ОСОБА_1 , у якому здійснив підробку інформації про необхідність проведення грошового переказу, внаслідок чого 26.03.2024 о 13:09 годині із банківського рахунку «Скрабничка» за №26301895008834, що належить потерпілій ОСОБА_1 , на дебетовий банківський рахунок НОМЕР_4 , який також належить останній, було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 5 730,76 гривень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення грошових коштів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 27.03.2024 року приблизно о 01:50 годині перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь підготовлений ним мобільний телефон марки «OPPOA17» ІМЕІ: НОМЕР_5 , та раніше знайдену ним sim-карту за номером НОМЕР_2 , що є фінансовим номером потерпілої ОСОБА_1 , через мережу "Інтернет", повторно здійснив вхід у мобільний додаток WEB-банкінгу «Приват24», де ввів фінансовий номер клієнта банку АТ КБ «ПриватБанк» потерпілого ОСОБА_1 НОМЕР_2 , та у подальшому прийняв дзвінок з автоматизованої системи «ПриватБанку» на вказаний мобільний номер для верифікації номеру телефону та особистості клієнта, тим самим підтвердивши особу клієнта ОСОБА_1 , та зайшов до особистого кабінету WEB-банкінгу «Приват24» клієнта банку ОСОБА_1 . Після чого, ОСОБА_2 , 27.04.2025 в період часу з 01:51 по 01:52 години, у особистому кабінеті WEB-банкінгу «Приват24» клієнта банку ОСОБА_1 , без її дозволу та відома, здійснив перекази з дебетового банківського рахунку потерпілої ОСОБА_1 за номером НОМЕР_4 та банківський рахунок АТ «ПУМБ» за номером НОМЕР_6 , що також належить ОСОБА_1 , грошових коштів у розмірі 1 020 гривень з урахуванням комісії банку.
Після чого, ОСОБА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на викрадення грошових коштів ОСОБА_1 , 27.04.2025 в період часу з 01:54 по 01:57 години, попередньо ввійшовши до особистого кабінету WEB-банкінгу «Приват24» клієнта банку ОСОБА_1 , без її дозволу та відома, здійснив перекази з дебетового банківського рахунку потерпілої ОСОБА_1 за номером НОМЕР_4 на картку АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_7 , оформлену на ім`я ОСОБА_3 , грошових коштів на суму 4000 гривень, та здійснив поповнення мобільного рахунку абонента за номером НОМЕР_8 , що є фінансовим номером ОСОБА_3 , яким користувався ОСОБА_2 у мобільному телефоні марки « НОМЕР_9 » ІМЕІ: НОМЕР_5 , на суму 304 гривень.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на викрадення грошових коштів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 27.03.2024 року приблизно о 01:42 годині перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь підготовлений ним мобільний телефон марки «OPPOA17» ІМЕІ: НОМЕР_5 , та раніше знайдену ним sim-карту за номером НОМЕР_2 , що є фінансовим номером потерпілої ОСОБА_1 , через мережу "Інтернет", повторно здійснив вхід у мобільний додаток WEB-банкінгу «ПУМБ Онлайн 24/7»,де ввів фінансовий номер клієнта банку АТ «ПУМБ» потерпілого ОСОБА_1 НОМЕР_2 , та у подальшому прийняв дзвінок з автоматизованої системи «ПУМБ» на вказаний мобільний номер для верифікації номеру телефону та особистості клієнта, тим самим підтвердивши особу клієнта ОСОБА_1 , та зайшов до особистого кабінетуWEB-банкінгу «ПУМБ Онлайн 24/7» клієнта банку ОСОБА_1 . Після чого, ОСОБА_2 , 27.03.2024 о 02:00 години, попередньо ввійшовши до особистого кабінету WEB-банкінгу «ПУМБ Онлайн 24/7» клієнта банку ОСОБА_1 , без її дозволу та відома, з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_1 за номером НОМЕР_6 здійснив поповнення мобільного рахунку абонента за номером НОМЕР_8 , який на той час був фінансовим номером ОСОБА_3 , та яким користувався ОСОБА_2 у мобільному телефоні марки « НОМЕР_9 » ІМЕІ: НОМЕР_5 , на суму 980 гривень.
Таким чином, своїми незаконними діями, ОСОБА_2 , без дозволу та відома ОСОБА_1 , заволодів належними їй грошовими коштами на суму 5 284,00 гривень.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 26.03.2024 року о 13:09 годині, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь підготовлений ним мобільний телефон марки «TECNO POP 5 LTE» ІМЕІ: НОМЕР_1 , та раніше знайдену ним sim-карту за номером НОМЕР_2 , що є фінансовим номером до банківських рахунків потерпілої ОСОБА_1 , емітованих у АТ КБ «ПриватБанк», отримав шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи WEB-банкінгу «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», доступ до облікового запису потерпілої ОСОБА_1 , у тому числі можливість дистанційно керувати кредитним банківським рахунком клієнта банку ОСОБА_1 за номером НОМЕР_10 , на якому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 27 000,00 гривень.
Кредитний ліміт - це визначений розмір позики, яка надається банком клієнтові безготівковим шляхом на кредитний рахунок для використання у будь-яких потребах і у будь-яких час, строком 12 місяців з пролонгацією.
Так, ОСОБА_2 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що грошові кошти, що знаходяться на кредитному банківському рахунку ОСОБА_1 за номером НОМЕР_10 , йому не належать, використовуючи заздалегідь підготовлений ним мобільний телефон марки «OPPOA17» ІМЕІ: НОМЕР_5 , та раніше знайдену ним sim-карту за номером НОМЕР_2 , що є фінансовим номером потерпілої ОСОБА_1 , маючи доступ до особистого кабінету WEB-банкінгу «Приват24» клієнта банку ОСОБА_1 , в період часу з 05:53 27.03.2024 по 20:42 01.04.2024 здійснив від імені ОСОБА_1 фінансові операції по кредитному рахунку НОМЕР_10 , після чого станом на 01.04.2024 баланс кредитного рахунку ОСОБА_1 становив -26 968,29 гривень.
Таким чином, своїми незаконними діями, ОСОБА_2 , без дозволу та відома ОСОБА_1 , заволодів належними їй грошовими коштами на суму 26 968,29 гривень…».
Позивач, у свою чергу, жодним чином не відреагував на заперечення відповідача проти позовних вимог та наданих відповідачем доказів.
Згідно ч. 1 і ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. (ст. 1073 ЦК України)
Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно зі ст. 7, п. п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем.
Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації.
Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону).
Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №176/1445/22.
Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які би безспірно доводили, що відповідач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за платіжною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню номеру платіжної карти, CVV коду та терміну дії чи іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Тому суд доходить висновку про наявність факту порушення прав відповідача, яка не мала наміру та волевиявлення на здійснення у період з 25.03.2023 по 30.04.2023 будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку звернулася із заявою до поліції, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження № 1202404170000151. У подальшому, органами поліції було встановлено винну особу -  ОСОБА_2 , відносно якого 10 грудня 2025 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в справі №213/488625, кримінальне провадження № 1202404170000151, було постановлено обвинувальний вирок, яким останнього визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за ст. ст. 182 ч. 1, 185 ч. 4, 190 ч. 4, 309 ч. 1, 357 ч. 1, 361 ч. 1 КК України. Вирок не оскаржений та набрав законної сили 09 січня 2026 року. У кримінальному провадженні №1202404170000151 ОСОБА_1 визнана потерпілою.
Таким чином, зібрані у справі докази дають підстави для висновку, що відповідач своїми діями не сприяла здійсненню оспорюваних банківських операцій. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.
При цьому, належних доказів на спростування вищезазначених обставин та, навпаки, підтвердження списання банком цих коштів з відома власника рахунків, Банком не представлено.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити таке.
Позивач стверджує, що заборгованість відповідача станом 07 грудня 2025 року становить 137 912,60 грн та просить її стягнути з відповідача на свою користь. Проте даний розмір заборгованості не підтверджено жодним доказом у справі. Наявні докази, які були надані позивачем, свідчать, що загальний розмір заборгованості станом на 01 грудня 2025 року становив лише 34 910,95 грн. Крім того, кредитний ліміт за карткою становив 27 000,00 грн, тому незрозуміло, з яких підстав банком пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за тілом кредиту в розмірі 114 016,06 грн при наявному ліміту 27 000,00 грн.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими, недоведеними та вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -
ухвалив:
у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 10 червня 2026 р.

Суддя         Д.М. Ніколенко