ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026	Справа № 910/15702/25	

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС КИЇВ» (адреса: 08205, Київська обл., Бучанський р-н, м. Ірпінь, вул. Київська, буд. 53, офіс 1032; ЄДРПОУ: 44978512)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛУКРСТРОЙ» (адреса: 04202, м. Київ, вул. Петра Калнишевського, буд. 6, приміщення 65; ЄДРПОУ: 41836483)
про стягнення коштів,
у складі суду судді Погрібної С.В.
за участю секретаря судового засідання Левчук В.С.
представники сторін згідно протоколу судового засідання.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС КИЇВ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛУКРСТРОЙ" про стягнення заборгованості за Договором оренди № 26052025 від 26.05.2025 у розмірі 1 100 000, 00 грн.
Ухвалою суду від 22.12.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
12.02.2026 від відповідача до суду надійшли відзив на позовну заяву (вх. № 074-10950/26) та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (вх. № 074-10954/26).
Ухвалою суду від 23.02.2026 судом поновлено строк для подання відзиву та прийнято відзив до розгляду, задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 17.03.26 о 14:30 год.
Підготовче засідання, призначене на 17.03.26 на 14:30 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Ухвалою суду від 24.03.2026 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, ОСОБА_1 та повідомлено учасників справи, що наступне підготовче засідання відбудеться 14.04.26 о 14:00 год.
09.04.2026 від представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС КИЇВ" надійшла заява про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Ухвалою суду від 13.04.2026 судом відмовлено у задоволені вищезазначеної заяви, з огляду на порушення п`ятиденного терміну її подання. 
14.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. №07-11/29135/26).
Ухвалою суду від 14.04.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 13.05.26 об 11:00 год.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за Договором оренди № 26052025 від 26.05.2025, в результаті чого має заборгованість перед позивачем у розмірі 1 100 000 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що Договір оренди № 26052025 від 26.05.2025 між сторонами не укладався, оскільки Договір не був підписаний жодною зі сторін, а замість підписів обох сторін проставлені аналоги підписів уповноважених осіб (факсиміле), з їх нанесенням за допомогою засобів механічного копіювання. Документ із назвою Договір оренди №26052025 від 25.05.2025, наданий позивачем, не має нічого спільного з договорами, які укладаються суб`єктами господарювання під час здійснення господарської діяльності, та не набрав законної сили, відповідно, з урахуванням змісту ст. ст. 207, 626, 638 ЦК України, а також ст. 180 ГК України, який був чинним на дату, яка зазначена в Договорі оренди, в тому числі п. 6.1. самого Договору оренди. Зазначений Договір не може вважатись укладеним, відповідно не може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків як у позивача, так і відповідача. Надані позивачем в якості доказів Акти приймання-передачі №256 від 26.05.2025, №265 від 29.05.2025 та №279 від 04.06.2025 не є належними, допустимими та достовірними доказами, які підтверджують факт приймання-передачі майна в тимчасове користування - оренду, оскільки жоден з Актів приймання передачі не підписаний з боку відповідача особисто; відповідач не здійснював жодних платежів, в тому числі авансових, на користь позивача.
В судовому засіданні 13.05.2026 судом проголошено вступну і резолютивну частини рішення. 
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.
Матеріали справи містять Договір оренди № 26052025 від 26.05.2025, підписаний з використанням факсимільного підпису (факсиміле) та укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС КИЇВ» (далі - Орендодавець), в особі директора Андросович Наталії Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛУКРСТРОЙ» (далі - Орендар), в особі керівника Ігнатьєва Михайла Валерійовича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони (далі - Договір № 26052025 від 26.05.2025).
Відповідно до п. 1.1. Договору № 26052025 від 26.05.2025 за цим Договором Орендодавець, передає Орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування передається індивідуально визначене майно виробничо - технічного призначення, що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Відповідно до п.п. 1.2. - 1.4. Договору № 26052025 від 26.05.2025 Об`єкт оренди передається Орендареві для використання у власній господарській діяльності виключно за цільовим призначенням без права передачі в суборенду.
Місце використання об`єкту оренди (адреса): згідно акту приймання - передачі (специфікації).
Ціна, строк оренди, відновлювальна вартість та перелік майна, що передається в оренду, визначається у специфікаціях та/або актах приймання - передачі майна, що є невід`ємною частинами цього Договору.
Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. Договору № 26052025 від 26.05.2025 Орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання Сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди, за яким об`єкт оренди передається у користування Орендарю.
Передача об`єкту оренди здійснюється на складі Орендодавця за адресою: м. Київ, вул. Пшенична 4. 
Відповідно до п.п. 3.1., 3.5. Договору № 26052025 від 26.05.2025 Орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди Орендодавцю на Склад не пізніше останнього робочого дня строку, на який він передавався, а у разі передання об`єкту оренди на невизначений строк - у день підписання акту приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди.
У день повернення об`єкта оренди на Склад Орендодавця, Сторони підписують акт приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди, у якому можуть бути зазначені недоліки майна, що повертається з оренди.
У разі відсутності заперечень до акту повернення, в тому числі до застережень щодо недоліків майна, протягом трьох робочих днів з моменту складання акту, вважається що акт погоджений сторонами з урахуванням застережені про недоліки.
Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.5., 5.6., 5.7. Договору № 26052025 від 26.05.2025 за користування об`єктом оренди Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату з моменту передачі майна в оренду до моменту його повернення Орендодавцеві. Розрахунки здійснюються наступним чином: перший платіж - на умовах 100% передплати суми оренди за розрахунковий період, наступні платежі - на умовах 100% передплати суми оренди за розрахунковий період, що здійснюються не пізніше, як за 5 днів до початку розрахункового періоду. Розрахунковий період дорівнює 30 календарних днів. 
Розмір орендної плати, в т.ч. ПДВ, визначається у специфікаціях та/або актах прийняття в оренду. 
З наступного дня порушення вимог п. 5.1. Договору Орендодавець має право вимагати від Орендаря повернення об`єкту оренди. 
Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкту оренди, з наступного дня після того, як Орендар повинен був повернути об`єкт оренди, нараховується подвійна плата за користування об`єктом оренди за весь час прострочення його повернення.
Орендар зобов`язаний до моменту передачі майна в оренду перерахувати орендодавцеві суму, що дорівнює 100% ціни орендного користування за 30 календарних днів та суму застави.
Відповідно до п.п. 6.1. - 6.3. Договору № 26052025 від 26.05.2025 цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін. 
Договір укладено на невизначений строк. Строк кожної окремої оренди визначається у специфікаціях та/або актах приймання-передачі об`єкта оренди. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. 
Строк дії цього Договору та строк кожної окремої оренди вважається поновленим або продовженим на невизначений строк у зв`язку з продовженням користування Орендарем об`єктом оренди після закінчення строку, на який майно передавалось та за умови відсутності вимоги Орендодавця до Орендаря про повернення об`єкта оренди. 
Відповідно до п.п. 7.1. - 7.2. Договору № 26052025 від 26.05.2025 за порушення п.п. 1.2, 4.2 Договору Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 5 % від вартості об`єкта оренди. 
За порушення п. 5.1. Договору Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості. 
Відповідно до п.п. 8.5., 8.7., 8.8. Договору № 26052025 від 26.05.2025 обмін документами, листами, повідомленнями може здійснюватися за допомогою засобів Інтернету (електронна пошта) та шляхом направлення факсимільних повідомлень. Такі повідомлення сторони визнають доказом у судовому процесі. 
На підставі ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що Орендодавець може використовувати аналоги власноручних підписів уповноважених осіб (факсиміле), з їх нанесенням за допомогою засобів механічного копіювання за зразками відповідних аналогів, як зазначено нижче: Зразок аналогу власноручного підпису (факсимільне відтворення за допомогою засобів механічного копіювання - факсиміле) директора ТОВ «ТС КИЇВ» - Андросович Наталії Миколаївни.
Сторони домовились, що з використанням факсимільного підпису (факсиміле) Орендодавець може підписувати зміни та доповнення до Договору та додаткові угоди (додатки) до нього, а також Орендодавець може використовувати факсиміле для підписання документів, що складаються на виконання Договору, у тому числі, але не виключно, специфікації, акти, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків Сторін та інші документи, пов`язанні з його виконанням.
Також з використанням факсимільного підпису (факсиміле) 26.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС КИЇВ», в особі директора Андросович Наталії Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛУКРСТРОЙ», в особі керівника Ігнатьєва Михайла Валерійовича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони були підписані Акти приймання передачі майна за Договором № 26052026 від 26.05.2025, зокрема:
- Акт приймання - передачі № 256 від 26.05.2025 на суму 132 000,00 грн (сума за 30 днів з ПДВ), дата початку оренди - 27.05.2025, момент закінчення строку оренди - 25.06.2025, вартість оренди обладнання за добу з ПДВ становить 4 400,00 грн;
- Акт приймання - передачі № 265 від 29.05.2025 на суму 60 000,00 грн (сума за 30 днів з ПДВ), дата початку оренди - 02.06.2025, момент закінчення строку оренди - 01.07.2025, вартість оренди обладнання за добу з ПДВ становить 2 000,00 грн;
- Акт приймання - передачі № 279 від 04.06.2025 на суму 36 000,00 грн (сума за 15 днів з ПДВ), дата початку оренди - 04.06.2025, момент закінчення строку оренди - 18.06.2025, вартість оренди обладнання за добу з ПДВ становить 2 400,00 грн.
Приймаючи рішення суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Виходячи зі змісту вказаних норм, письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору, підписаного факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину.
"Факсиміле" позначають печатку (кліше), за допомогою якої відтворюють підпис особи.
Отже, для застосування факсимільного підпису, зокрема, для вчинення господарських операцій необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила факсиміле як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 910/4050/17, від 07.03.2023 у справі № 904/1252/22 та від 15.01.2025 у справі № 909/291/23.
Тобто, у разі використання факсимільного підпису сторони повинні або у договорі або у додатковій угоді до Договору письмово узгодити можливість такого підпису. Суд зазначає, що єдиною можливістю підтвердження факту вчинення правочину з використанням факсиміле - є погодження щодо можливості використання такого факсиміле, на якому мають стояти власноручні підписи представників сторін Договору.
У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату.
Правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли (п.7.3, п.7.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, якщо закон не встановлює спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Як вже було зазначено судом, 26.05.2025, з використанням факсимільного підпису (факсиміле), між ТОВ «ТС КИЇВ», в особі директора Андросович Наталії Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони та ТОВ «ГЛОБАЛУКРСТРОЙ», в особі керівника Ігнатьєва Михайла Валерійовича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони було підписано Договір оренди № 26052025 від 26.05.2025, за умовами якого Орендодавець, передає Орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування передається індивідуально визначене майно виробничо - технічного призначення, що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Відповідно до п.п. 8.5., 8.7. 8.8. Договору № 26052025 від 26.05.2025 обмін документами, листами, повідомленнями може здійснюватися за допомогою засобів Інтернету (електронна пошта) та шляхом направлення факсимільних повідомлень. Такі повідомлення сторони визнають доказом у судовому процесі. 
На підставі ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що Орендодавець може використовувати аналоги власноручних підписів уповноважених осіб (факсиміле), з їх нанесенням за допомогою засобів механічного копіювання за зразками відповідних аналогів, як зазначено нижче: Зразок аналогу власноручного підпису (факсимільне відтворення за допомогою засобів механічного копіювання - факсиміле) директора ТОВ «ТС КИЇВ» - Андросович Наталії Миколаївни.
Сторони домовились, що з використанням факсимільного підпису (факсиміле) Орендодавець може підписувати зміни та доповнення до Договору та додаткові угоди (додатки) до нього, а також Орендодавець може використовувати факсиміле для підписання документів, що складаються на виконання Договору, у тому числі, але не виключно, специфікації, акти, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків Сторін та інші документи, пов`язанні з його виконанням.
Проте, суд зазначає, що по-перше, Договір № 26052025 від 26.05.2025 не містить зразка аналогу власноручного підпису директора ТОВ «ТС КИЇВ» - Андросович Наталії Миколаївни, а по - друге, сторони дійшли згоди, про те, що Орендодавець може використовувати аналоги власноручних підписів уповноважених осіб (факсиміле), однак, згоди щодо надання зазначеного права Орендарю (відповідачу) умови зазначеного Договору не містять. 
Матеріали справи не містять жодних додаткових угод, в яких би сторонами було досягнуто згоди щодо такого використання Орендарем чи в яких міститься зразок аналогу власноручного підпису директора ТОВ «ТС КИЇВ» - Андросович Наталії Миколаївни.
Таким чином, умови визначені у тексті наданого позивачем Договору № 26052025 від 26.05.2025, не можуть розцінюватись як такі, що погоджені позивачем, як Орендодавцем, та відповідачем, як Орендарем, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між ними стосовно істотних умов договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відтак, підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що договір про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку № 07-28/1 від 28.07.2023 не є укладеним між сторонами.
Водночас, у постанові від 05.06.2018 по справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.
Матеріали справи містять Акти приймання - передачі № 256 від 26.05.2025, № 265 від 29.05.2025 та № 279 від 04.06.2025, надані позивачем, які також підписані з використанням факсимільного підпису (факсиміле) між ТОВ «ТС КИЇВ», в особі директора Андросович Наталії Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони та ТОВ «ГЛОБАЛУКРСТРОЙ», в особі директора Ігнатьєва Михайла Валерійовича.
Однак, умовами вищезазначеного Договору передбачено лише право Орендодавця використовувати факсиміле для підписання документів, що складаються на виконання Договору.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у загальному розмірі 1 100 000,00 грн зазначив, що по акту приймання-передачі № 256 від 26.05.2025 розмір орендної плати за 202 доби складає 888 800,00 грн; по акту приймання-передачі № 265 від 29.05.2025 розмір орендної плати за 196 діб складає 392 000,00 грн, а по акту приймання-передачі № 279 від 04.06.2025 розмір орендної плати за 194 доби складає 465 600,00 грн.
При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 1.4 Договору № 26052025 від 26.05.2025 передбачено, що ціна, строк оренди, відновлювальна вартість та перелік майна, що передається в оренду, визначається у специфікаціях та/або актах приймання - передачі майна, що є невід`ємною частинами цього Договору.
Відповідно до п. 6.2. Договору № 26052025 від 26.05.2025 договір укладено на невизначений строк. Строк кожної окремої оренди визначається у специфікаціях та/або актах приймання-передачі об`єкта оренди. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. 
Судом встановлено, що відповідно до Акту приймання - передачі № 256 від 26.05.2025 Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду майно на суму 132 000,00 грн, кількість діб оренди погоджена сторонами - 30 діб, дата початку оренди - 27.05.2025, момент закінчення строку оренди - 25.06.2025.
Відповідно до Акту приймання - передачі № 265 від 29.05.2025 Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду майно на суму 60 000,00 грн, кількість діб оренди погоджена сторонами - 30 діб, дата початку оренди - 02.06.2025, момент закінчення строку оренди - 01.07.2025.
Відповідно до Акту приймання - передачі № 279 від 04.06.2025 Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду майно на суму 36 000,00 грн, кількість діб оренди погоджена сторонами - 15 діб, дата початку оренди - 04.06.2025, момент закінчення строку оренди - 18.06.2025.
На підставі вищезазначених Актів приймання - передачі майна в оренду позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, зокрема: № 577 від 26.05.2025; № 619 від 29.05.2025 та № 639 від 04.06.2025.
Водночас, позивачем не надано доказів здійснення відповідачем оплати орендної плати на підставі вищезазначених рахунків та Актів приймання - передачі майна в оренду, на підставі яких Договір № 26052025 від 26.05.2025 можна вважати укладеним, у зв`язку з його повним чи частковим виконання сторонами.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено та не обґрунтовано існування між сторонами реальних правовідносин за Договором № 26052025 від 26.05.2025, який не був укладений сторонами у передбачений законом спосіб.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Щодо стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Верховний Суд неодноразово зазначав, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
У пунктах 8.15 - 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
На підставі вищевикладеного, з огляду на встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, а також враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. Таким чином, судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
Керуючись статтями 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.05.2026. 

Суддя Світлана ПОГРІБНА