ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/228/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 ( суддя Батрак І.В.) в адміністративній справі №280/228/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відділ № 2) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу в частині,- 
ВСТАНОВИВ:
Михайлевський звернувся до суду з вимогами визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (відділ №2), які полягають у призові його на військову службу під час мобілізації на особливий період; 
визнати протиправним та скасувати в частині, що стосується позивача, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (відділ № 2) «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу», яким позивача було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до військової частини.
Ключові правові аспекти в обґрунтування позову позивач зазначив:
1.Статус багатодітної родини: згідно зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призову не підлягають жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
2.Факт утримання дітей дружини: оскільки діти-двійнята народжені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (одинока матір), у них немає іншого юридичного батька. Спільне проживання, укладення шлюбу та наявність посвідчення багатодітної сім`ї є прямим доказом того, що позивач утримує всіх трьох дітей.
3. РТЦК не мало підстав для проведення призову на військову службу позивача, оскільки згідно з п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: 3) жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяця, у зв`язку із чим наказ начальника РТЦК «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу» щодо призову позивача та направлення його для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів і військовозобов`язаних, до військової частини, ухвалено з порушенням РТЦК порядку призову на військову службу під час мобілізації, визначеного Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, внаслідок чого наказ належить скасувати.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 року вимоги позивача залишено без задоволення. 
Суд зазначив, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Позивач не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження звернення під час проведення мобілізаційних процедур із заявою до відповідача та/або іншого ТЦК та СП про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, не надано до суду інформацією з Єдиного державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про надання ОСОБА_1 відстрочки у зв`язку із утриманням останнім трьох і більше дітей віком до 18 років. Отже, позивач можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб не скористався.
Апеляційна скарга надійшла від позивача з тих самих підстав, які були основою обґрунтування вимог позову.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Колегією суддів з`ясовано, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є військовозобов`язаним.
ОСОБА_1 з 06.03.2021 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , яка при укладенні шлюбу змінила прізвище на “ ОСОБА_3 ”.
Позивач разом з дружиною виховують трьох дітей: двох малолітніх дітей-двійнят ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивач пояснює, що 02.01.2026 його затримали працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 (відділу № 2) та доправили до місця розташування РТЦК в селище Солоне, де невдовзі він був мобілізований і його направили до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів і військовозобов`язаних. Відбулось це за наказом начальника РТЦК “Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу”. 
Вважаючи дії та наказ відповідача про призов його на військову службу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За приписами ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. 
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 23 Закону № 3543-XII для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч. 7 ст. 23 Закону № 3543-XII).
З 05.01.2023 механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування м форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (Порядок № 1487, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення врегульовано п. 56-67 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (Порядок № 560).
Так, п. 56-58 Порядку № 560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно з п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Відповідно до п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у п. 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Ключовою правовою позицією Верховного Суду України у справах щодо оскарження мобілізації є теза, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки).
Крім того, до суду необхідно було надати чіткі докази:
1.Документи на дітей: свідоцтва про народження всіх трьох дітей та витяг із РАЦС за ст. 135 СК України на перших двох дітей.
2.Документи про статус родини: посвідчення батька багатодітної сім`ї та посвідчення дітей з багатодітної сім`ї.
3.Факт спільного проживання: довідка про реєстрацію місця проживання (форма 13 або витяг з реєстру ТГ), що підтверджує спільне проживання позивача, дружини та трьох дітей.
4.Доказ звернення до ТЦК: копія заяви про надання відстрочки з відміткою ТЦК про отримання (або поштовий опис вкладення), подана до моменту відправки у військову частину.
Якщо позивач не подав письмову заяву з документами, а зазначив, отримавши наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (відділ № 2) «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу», яким позивача було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження військової служби до військової частини, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. 
Колегія суддів виходять з того, що ТЦК не повинно вгадати наявність права, якщо сам громадянин його належним чином не оформив до зміни статусу.
З метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Отже, визнати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправним, недостатньо просто мати трьох дітей. Позивач повинен довести, що він зробив все від нього залежне для реалізації свого права, а ТЦК це право проігнорував.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивачем до відповідача надавалися будь-які документи на підтвердження того, що він є батьком багатодітної сім`ї та має право на відстрочку від призову. 
Разом з тим, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця, і це ще одна важлива правова позиція Верховного Суду України.
Враховуючи той факт, що на момент звернення до суду позивач має статус військовослужбовця захист його прав переходить в іншу площину: «звільнення з військової служби». 
Оцінюючи доводи скаржника про те, що позивач, відповідно до статті 23 Закону № 3543-XII не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він виховує трьох дітей і його сім`я є багатодітною, колегія суддів зазначає, що указана обставина не дорівнює звільненню його від обов`язку проходження військової служби, а надає лише право на відстрочку від призову на військову службу, яке не діє автоматично — військовозобов`язаний зобов`язаний сам ініціювати цей процес.
Доводи ж апеляційної скарги не спростовують висновки суду і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 в адміністративній справі №280/228/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 23 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова