КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 369/11888/21
номер провадження: 22-ц/824/7252/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скрицької Надії Анатоліївни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року у складі судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «КІА К5», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 . 12 травня 2021 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ravon R 2», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Білогородська, 11 у селі Святопетрівське Бучанського району Київської області, не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості та скоїла зіткнення з автомобілем «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/7262/21 від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.
Вказував, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ПрАТ «СК «Країна». Зазначав, що вказаною страховою компанією було відшкодовано йому 129 350 грн 00 коп., які були сплачені на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22 березня 2021 року, посвідченої державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., зареєстровано в реєстрі №590. 
Зазначав, що згідно зі звітом №1878 від 31 травня 2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу складає 360 691 грн 23 коп. Відтак невідшкодованою залишилась грошова сума у розмірі 231 341 грн 23 коп.
Крім того, позивач вважав, що протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, оскільки якість його життя з моменту ДТП значно знизилась. Неправомірні дії відповідачки спричинили негативні зміни у житті позивача, оскільки викликали порушення сну, постійну емоційну напругу, виснажуючу нервозність та тривогу.
З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: матеріальну шкоду у розмірі 231 341 грн 23 коп.; моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп., витрати понесені на проведення експертного дослідження у сумі 2 800 грн 00 коп., витрати на транспортні послуги у розмірі 1 300 грн 00 коп., витрати по сплаті паркування автомобіля у сумі 2 700 грн 00 коп., витрати понесені по сплаті поштових послуг у сумі 97 грн 60 коп., витрати понесені на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір 22 000 грн 00 коп. та судовий збір.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 лютого 2026 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 231 341 грн 23 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп., витрати понесені на проведення експертного дослідження у сумі 2 800 грн 00 коп., витрати на транспортні послуги у розмірі 1 300 грн 00 коп., витрати понесені по сплаті поштових послуг у сумі 97 грн 60 коп. та судовий збір у розмірі 2 361 грн 09 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ravon R2, д.н.з. НОМЕР_2 ,12 травня 2021 року спричинила ДТП із автомобілем KIA K5, власником якого є  ОСОБА_2 , її вина встановлена постановою суду за ст. 124 КУпАП, страховик ПрАТ «СК «Країна» відшкодував лише 129 350 грн 00 коп., тоді як згідно зі звітом №1878 від 31 травня 2021 рокурозмір матеріальної шкоди становить 360 691 грн 23 коп., а тому суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню різниця у сумі 231 341 грн 23 коп., моральна шкода у розмірі 5 000 грн 00 коп. та підтверджені судові витрати.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Скрицька Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказів, поданих відповідачкою, на спростування достовірності відомостей зазначених у звіті №1878 від 31 травня 2021 року. Вказує, що у кожного транспортного засобу є єдиний VIN код, який не змінюється протягом всього часу експлуатації транспортного засобу. Проте, проаналізувавши інформацію по VIN коду автомобіля «КІА К5» з VIN НОМЕР_3 , зокрема, з сайтів торгів, де був придбаний спірний транспортний засіб, відповідачка отримала відомості про суттєву різницю показів одометра автомобіля «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_2 , що вказані в акті огляду для проведення звіту та показів одометра цього ж транспортного засобу, які вказані на сайті торгів, де був придбаний цей автомобіль, що підтверджується єдиним VIN кодом транспортного засобу.
Вказує, що станом на момент продажу на аукціоні авто «КІА К5» з VIN НОМЕР_3 мав пробіг 164 169 км. Разом з тим, у звіті, який надав позивач, зазначено, що пробіг лише 52 259 км., у зв`язку з цим зменшено пробіг автомобілю майже в 3,5 рази, а тому зазначена у звіті ринкова вартість автомобіля не відповідає дійсності. Однак судом ці обставини не взято до уваги.
Також у звіті зазначено, що значення коефіцієнту фізичного зносу складає 0,00, що не відповідає дійсності, оскільки автомобіль експлуатувався в таксі, про що зазначено безпосередньо водієм під час оформлення ДТП. Тобто у звіті не враховано відсоток зносу деталей, які підпадають під заміну.
Зазначає, що оскільки суд першої інстанції взяв до уваги як доказ звіт №1878 від 31 травня 2021 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, то розрахунок матеріальної шкоди, враховуючи приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), мав би бути такий: 344 502 грн 98 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 129 350 грн 00 коп. (сума страхового відшкодування) = 215 152 грн 98 коп. Звертає увагу, що суд першої інстанції у рішенні вказав, що саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є повною та необхідною для відновлення позивачем свого пошкодженого автомобіля, а тому позивач, як потерпіла особа має право на отримання компенсації збитків, а саме повної вартості відновлювального ремонту (без урахування зносу) у розмірі 360 691 грн 23 коп., для подальшого відновлення власного транспортного засобу. Однак згідно звіту №1878 від 31 травня 2021 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 344 502 грн 98 коп., а не 360 691 грн 23 коп.
Щодо стягнення судом першої інстанції моральної шкоди у розмірі 5 000 грн 00 коп., то вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди відповідачкою ОСОБА_1 . Вказує, що позивач участі у ДТП безпосередньо не брав, до страхової компанії безпосередньо сам не звертався, оскільки самостійно не експлуатував транспортний засіб «КІА К5».
Представник ОСОБА_2 - адвокат Коломієць М.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що посилання відповідачки на майданчики щодо продажу авто з приводу пробігу автомобіля, власники яких не несуть відповідальність за опублікування інформації та її зміст, а також де будь-хто може опублікувати оголошення, будь-якого характеру, не спростовує висновків експертизи, а саме звіту №1878 від 31 травня 2021 року про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, зробленого ФОП ОСОБА_5 .Окрім цього, в матеріалах справи наявні митні декларації щодо ввезення в Україну автомобіля «KIA K5» з VIN НОМЕР_3 , які спростовують вищевказані посилання відповідачки. Також вказує, що суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди, виходячи з характеру та обсягу страждань, заподіяних позивачу внаслідок зіпсування його автомобіля. Крім цього вказує, що на розмір моральної шкоди вплинули безпосередні душевні страждання позивача щодо необхідності ремонтувати автомобіль, а також вкладати кошти, яких у нього бракувало. Як наслідок, суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, виходячи з встановленого факту винних дій відповідачки та характеру страждань позивача.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 травня 2021 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Ravon R 2», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «КІА К5», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/7262/21 від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Таким чином вина ОСОБА_1 у вчинені ДТП та, як наслідок, заподіяння власнику автомобіля «КІА К5», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 шкоди є встановленою та не підлягає доведенню.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Країна».
У справі встановлено, що ПрАТ «СК «Країна» відшкодувало позивачу 129 350 грн 00 коп., що підтверджується випискою від 11 серпня 2021 року з банківського рахунку ОСОБА_4 , які були сплачені на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 , якій діяв від імені позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22 березня 2021 року.
Відповідно до звіту №1878 від 31 травня 2021 року про оцінку вартості майнової шкоди, складеного ФОП ОСОБА_5 , який є суб`єктом оціночної діяльності, на замовлення ОСОБА_2 щодо належного йому транспортного засобу «KIA K5», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , ринкова вартість автомобіля на дату оцінки визначена у розмірі 374 974 грн 88 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,00, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 344 502 грн 98 коп., а величина втрати товарної вартості - 16 188 грн 25 коп. З урахуванням наведених складових оцінювач дійшов висновку, що загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, становить 360 691 грн 23 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, провадження 61-1819св17, зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд апеляційної інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 Верховний Суд виснував, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (див. постанову Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 664/1499/17 провадження № 61-6115св20)
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Отже ПрАТ «СК «Країна» виконало покладений на нього законом та договором обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, однак сплачена сума не забезпечила повного відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок ДТП. 
За таких обставин, з огляду на приписи ст. 1194 ЦК України, обов`язок компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди та отриманою страховою виплатою покладається на особу, відповідальну за спричинення шкоди, тобто ОСОБА_1 .
Такого ж по суті висновку дотримується Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та інших.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виснував, що розмір майнової шкоди завданої ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «KIA K5», д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується звітом №1878 від 31 травня 2021 року, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 360 691 грн 23 коп. 
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ПрАТ «СК «Країна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 129 350 грн 00 коп., однак ця сума не покриває повного розміру завданої майнової шкоди. У зв`язку з цим невідшкодованою залишилася різниця між установленим розміром шкоди та страховою виплатою, яка становить 231 341 грн 23 коп.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.1194 ЦК України саме ОСОБА_1 , як особа винна у спричиненні ДТП, зобов`язана відшкодувати ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідачки на свою користь 231 341 грн 23 коп. майнової шкоди є обґрунтованими та правильно задоволені судом першої інстанції.
Оскільки матеріалами справи підтверджено понесення ОСОБА_2 витрат, пов`язаних із захистом порушеного права та розглядом справи, зокрема витрат на проведення експертного дослідження у сумі 2 800 грн 00 коп., витрат на транспортні послуги у розмірі 1 300 грн 00 коп. та витрат на оплату поштових послуг у сумі 97 грн 60 коп., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для їх стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги звіт №1878 від 31 травня 2021 року, оскільки в ньому неправильно зазначено пробіг автомобіля «KIA K5», VIN НОМЕР_3 , завищено його ринкову вартість та безпідставно застосовано коефіцієнт фізичного зносу, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з такого.
З матеріалів справи вбачається, що звіт №1878 від 31 травня 2021 року складений ФОП ОСОБА_5 щодо належного ОСОБА_2 автомобіля «KIA K5», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , та містить конкретний розрахунок майнової шкоди: ринкова вартість КТЗ - 374 974 грн 88 коп., коефіцієнт фізичного зносу - 0,00, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 344 502 грн 98 коп., величина втрати товарної вартості - 16 188 грн 25 коп., а загальна вартість матеріального збитку - 360 691 грн 23 коп.
Посилання в апеляційній скарзі на відомості із сайтів торгів про те, що пробіг автомобіля на момент продажу становив 164 169 км, тоді як у звіті зазначено 52 259 км, колегія суддів вважає, що ці обставини не спростовують висновків ФОП ОСОБА_5 , оскільки такі відомості не є висновком експерта чи оцінювача, не містять розрахунку іншого розміру матеріальної шкоди та не доводять, що зазначена представником відповідачки різниця у показниках одометра вплинула на кінцевий розмір збитку.
Колегія суддів враховує, що у звіті №1878 від 31 травня 2021 року оцінювачем зазначено коефіцієнт фізичного зносу 0,00, а також наведено строк експлуатації автомобіля на момент ДТП - 5,83 роки, тобто менше 7 років. Саме ця обставина має значення для визначення коефіцієнта фізичного зносу, тоді як сам по собі показник одометра не є достатньою підставою для висновку про необхідність застосування іншого коефіцієнта зносу. Водночас ОСОБА_1 не надала належного та допустимого доказу, який би підтверджував неправильність застосування у звіті №1878 коефіцієнта фізичного зносу 0,00 або встановлював інший розмір матеріального збитку.
Саме лише посилання представника відповідачки на експлуатацію автомобіля як таксі чи на інший пробіг транспортного засобу не спростовує висновків у звіті №1878 від 31 травня 2021 року, оскільки не підтверджене альтернативним автотоварознавчим дослідженням або іншим належним доказом, який би доводив вплив цих обставин на остаточний розмір шкоди.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи ОСОБА_1 щодо недостовірності звіту №1878 є припущеннями, не підтверджені належними доказами та не спростовують визначений у цьому звіті розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , у сумі 360 691 грн 23 коп.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розмір майнової шкоди становить 215 152 грн 98 коп. (344 502 грн 98 коп. - 129 350 грн 00 коп.), то вони ґрунтуються на помилковому ототожненні вартості відновлювального ремонту з повним розміром матеріального збитку. Як зазначено вище, відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є не лише витрати, необхідні для відновлення пошкодженої речі, а й втрати, яких особа зазнала у зв`язку з її пошкодженням. У вказаному звіті №1878 загальний розмір матеріального збитку визначено у сумі 360 691 грн 23 коп., що включає вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 344 502 грн 98 коп. та втрату товарної вартості автомобіля - 16 188 грн 25 коп. Тому суд першої інстанції правильно виходив саме із загального розміру матеріального збитку, а після вирахування виплаченого ПрАТ «СК «Країна» страхового відшкодування у сумі 129 350 грн 00 коп. обґрунтовано визначив невідшкодовану шкоду в розмірі 231 341 грн 23 коп., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
На обґрунтування вимог в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 вказував, що внаслідок протиправних дій відповідачки було пошкоджено належний йому автомобіль «KIA K5», що спричинило негативні зміни у його житті, погіршення емоційного стану, душевні переживання, порушення звичного способу життя, постійну нервову напругу та тривогу. Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 визначив у сумі 50 000 грн 00 коп., посилаючись на характер правопорушення, наслідки пошкодження майна, необхідність докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права та неможливість повноцінно користуватися належним йому транспортним засобом.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункти 1-3).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (див. правовий висновок Верховного Суду у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 754/6422/21 (провадження № 61-10784св22)).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, Верховного Суду від 02 квітня 2025 року в справі № 753/4289/23, провадження № 61-7327св24).
Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки, пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль, у зв`язку з чим він витратив час і ресурси на ремонт і судові процеси, внаслідок чого він зазнав душевних переживань, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідачки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн 00 коп., оскільки такий розмір визначений з урахуванням характеру, обсягу та глибини завданих позивачу душевних страждань.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скрицької Надії Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: