Справа № 643/9326/26
Провадження № 2/643/6439/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М.
за участю секретаря судового засідання – Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Договором № № 501231191 від 29.01.2020 у розмірі 103740.10 грн., а також 2662,40 грн судового збору та 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.04.2026).
В обґрунтування позову зазначено, що 29.01.2020 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 501231191 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 46 023,78 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 29.01.2024 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 21,99 %. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 501231191. В подальшому 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінанс компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 501231191. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі і за договором № 501231191. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за кредитним договором договором № 501231191 від 29.01.2020. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 501231191 від 29.01.2020 становить 103 740,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 46023,78 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 47 068,87грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги – 10647,45 грн.
11.06.2026 представник відповідача Глущенко В.Б. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не долучено до позову копію кредитного договору № 501231191 від 29.01.2020 з додатками. Матеріали справи також не містять доказів зарахування грошових коштів на особистий рахунок відповідача та доказів того, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №501120470 від 13.03.2019 року укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та відповідачем у формі акцептування оферти відповідача (документ сформований в системі «Електронний суд» 10.06.2026).
23.06.2026 представник відповідача Глущенко В.Б. подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що надана на виконання ухвали Салтівського районного суду м. Харкова АТ «Сенс Банк» виписка за договором №501231191 від 29.01.2020, не може бути прийнято судом як доказ, оскільки відсутні будь - які обґрунтування позивача щодо приналежності АТ «Сенс Банк» до правовідносин відповідача та ПАТ «Альфа Банк», дану виписку сформовано АТ «Сенс Банк» з яким відповідач ніколи не мав жодних контактів. Договір №501231191 від 29.01.2020, укладений між первісним кредитором ПАТ «Альфа - Банк» та відповідачем матеріали справи не місять, отже позовні вимоги є недоведеними (документ сформований в системі «Електронний суд» 22.06.2026).
26.06.2026 представник позивача Чайковська М.І. подала письмові пояснення, в яких просила позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що Оферта на укладення Угоди про надання кредиту №501231191, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501231191, підписана позичальником, разом із додатками до неї, зокрема графіком платежів, розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням супутніх послуг, а також Акцепт пропозиції (оферти) Банком на укладення відповідної Угоди у своїй сукупності становлять єдину Угоду №501231191 (Кредитний Договір №501231191), який був наданий позивачем до суду. Відповідно до банківської виписки по рахунку Відповідача, яка відображає рух коштів по рахунку Позичальника, вбачається, що 29.01.2020 відбулося перерахування Банком кредитних коштів на рахунок Відповідача в повному обсязі визначеному на підставі Угоди, що свідчить про їх отримання і виконання банком свого зобов`язання. Щодо доказів правонаступництва Акціонерним товариством «Сенс Банк» прав та обов`язків ПАТ «Альфа-Банк», зауважує, що 30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань були внесені зміни про перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк», розміщеного на офіційному сайті позивача за посиланням https://sensebank.ua/storage/files/statut 30112022.pdf, вбачається, що Акціонерне товариство «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і обов`язків Акціонерного товариства «Альфа-Банк», код згідно з ЄДРПОУ 23494714. До того ж, код ЄДРПОУ у АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк» той самий – 23494714, що підтверджує той факт, що це одна й та сама юридична особа, в якої відбулася зміна назви (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.06.2026).
Ухвалою суду від 11.05.2026 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази. 
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України).
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Судом встановлено, що 29 січня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання кредиту, було укладено кредитний договір №501231191, відповідно до якого сторони погодили суму кредиту у розмірі 46023,78 грн, розмір процентної ставки - 21,99 % річних (тип ставки-фіксована), строк кредитування - 48 місяців, дату повернення кредиту – 29.01.2024. Також сторони погодили графік платежів, розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.19, 68).
Як убачається з виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 21.1.2020 по 17.05.2021, наданого АТ «СЕНС БАНК», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», на виконання ухвали суду від 11.05.2026, ОСОБА_1 надано кредитні кошти за Договором №501231191 від 29.01.2020 у розмірі 46023,78 грн.
17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №501231191 від 29.01.2020, який укладено між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.39-41, 45, 46-48).
В подальшому 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінанс компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором №501231191 від 29.01.2020, який укладено між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.49-51, 7-8, 9).
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором №501231191 від 29.01.2020, який укладено між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (а.с.10-12, 21-24) .
Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за кредитним договором №501231191 від 29.01.2020, заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.04.2026 складає 103 740,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 46923,78 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 47 068,87грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги – 10647,45 грн. (а.с.71, 72)
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, надана АТ «СЕНС БАНК» виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 21.1.2020 по 17.05.2021 підтверджує видачу кредиту та його розмір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Договір №501231191 від 29.01.2020 підписано ОСОБА_1 власноручно. 
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.
Таким чином, судом установлено, що між відповідачем та первісним кредитором укладено у належній формі договір кредиту. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повернення ним у повному обсязі отриманих у кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, у межах визначеного сторонами строку кредитування, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №501231191 від 29.01.2020 у розмірі 46023,78 грн.
Що стосується вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Так, кредитним договором №501231191 від 29.01.2020 погоджено строк кредитування з 19.01.2020 по 29.01.2024.
З наданого розрахунку вбачається, що відповідачу нараховано заборгованість за процентами у загальному розмірі 57 716,32 грн., що нараховані в межах строку кредитування по 28.01.2024, а тому з  відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за процентами у вищевказаному розмірі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2662,40 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 25000, 00 грн, то суд зазначає наступне. 
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений з Адвокатським об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 548 від 02.03.2026 на суму 25 000,00 грн по супроводу примусового стягнення заборгованості з  ОСОБА_1 , витяг з Акту № 20 про надання юридичної допомоги від 31.03.2026 на суму 25 000,00 грн.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (25000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором №501231191 від 29.01.2020 в розмірі 103 740 /сто три тисячі сімсот сорок/ грн 10 коп., що складається із: 46 023,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, 57 716,32 грн заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2662,40 грн. судового збору та 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього у загальному розмірі 6 662 грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 02.07.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місце знаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя      Т.М.Довготько