ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2026 р. справа № 300/848/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Павлюк Оксана Василівна, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника Павлюк О.В. звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням заяви про зміну позову, з вимогами про: визнання протиправною та скасування відмови, оформленої листом від 11.12.2025 №20075, у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; зобов`язання прийняти рішення з цих підстав про звільнення з військової служби відповідно до пп.«г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу». 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та 10.11.2025 звернувся з рапортом про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «г» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні рапорту з тих підстав, що не підтверджено факту проживання дочки ОСОБА_2 з позивачем і відсутності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. На переконання позивача така відмова є протиправною з огляду на те, що позивач має на утриманні трьох дітей, які на момент подання рапорту не досягли 18 років. Дочку ОСОБА_2 від попереднього шлюбу позивач утримує в добровільному порядку про що свідчать квитанції про сплату аліментів і довідка про відсутність виконавчих проваджень. Крім цього, вона досягла п`ятнадцяти років і вправі самостійно визначатися зі своїм місцем проживання з одним з батьків. Отже, відповідачем не враховано вказані обставини та протиправно відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву в якому виклав заперечення проти позову, які зводяться до того, що крім рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2011 у справі №2-705/11, за яким дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_3 , позивачем не надано інших документів, які підтверджують проживання дочки з ним (абз. 3 пп. 13 п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170). Крім того, з наданих позивачем платіжних інструкцій про перерахування ним на рахунок ОСОБА_3 коштів у 2025 році на оплату аліментів (за травень - листопад 2025), не вбачається доказів сплати аліментів за інші періоди часу, які охоплюються часовим проміжком з 31.08.2019 по даний час. Таким чином, з рапортом про звільнення з військової служби позивачем не подано доказів про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. У зв`язку з цим, відсутні підстави для задоволення позову.
У письмових поясненнях позивача, які подані у строк передбачений для відповіді на відзив зазначено, що в примусовому порядку стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 не проводиться, так як судове рішення про їх стягнення виконується добровільно. Як наслідок, в Єдиному реєстрі боржників про нього відсутня така інформація. Отже, відмова в задоволенні його рапорту не містить відповідних обґрунтувань та вмотивованості.
Суд, розглянувши відповідно до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
ОСОБА_1 з 15.10.2024 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , про що зроблено запис у військовому квитку серії НОМЕР_2 (а.с.24).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
За приписами ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до пп. «г» ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі-Інструкція №170).
Додатком 19 до Інструкції №170 визначено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:
- копія аркуша бесіди;
- копія рапорту військовослужбовця;
- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); 
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):
копія свідоцтва про народження кожної дитини із зазначенням батьківства (материнства) військовослужбовця та/або рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовослужбовця (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовослужбовця виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності);
один з таких документів: копія свідоцтва про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше), або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовослужбовцем, або копія рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовослужбовцем, або копію письмового договору між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні, або копія свідоцтва про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та копії документів, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (копія свідоцтва про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин; копія рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; копія висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; копія рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовослужбовця за категорією стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів» з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби та їх реєстрації в установленому порядку (пункт 13 Додатку 19).
Судом встановлено, що позивач командиру військової частини НОМЕР_1 подав рапорт від 10.11.2025 (зареєстрований 30.11.2025 №18421) про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років (а.с.111-112).
До рапорту позивачем було подано нотаріально посвідчені копії наступних документів:
- своїх паспорта громадянина України та картки платника податків;
- повторного свідоцтва про народження дочки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 08.02.2023;
- рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2011 у справі №2-705/11 про розірвання шлюбу між ним і ОСОБА_3 ,
- рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2011 у справі №2-704/11 про стягнення аліментів на утримання дітей, в тому числі дочки ОСОБА_2 , рішення цього ж суду від 17.08.2012 (справа №0915/2054/12) про зменшення розміру аліментів; а також рішення Івано-Франківського міського суду від 24.07.2019 у справі №344/9682/19 про збільшення розміру аліментів, в тому числі на утримання дочки ОСОБА_2 ;
- довідки Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області про відсутність станом на 03.11.2025 у виконавчій службі на виконанні виконавчих документів про стягнення з нього аліментів;
- платіжних інструкцій про сплату ним аліментів за період з травня по листопад 2025 року;
- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 25.02.2012 з ОСОБА_4 ;
- паспорта громадянина України та картки платника податків дружини ОСОБА_5 ;
- свідоцтв про народження дочки ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 від 14.09.2012 і сина ОСОБА_7 серії НОМЕР_6 від 31.10.2025.
Із вказаних вище документів вбачається, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, дочки ОСОБА_6 і сина ОСОБА_7 , які перебування на його утриманні.
У зв`язку з тим, що позивач не надав інших документів на підтвердження проживання з ним дочки ОСОБА_2 , оскільки в рішенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2011 у справі №2-705/11 дочку залишено проживати з матір`ю, а також документів про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, відповідачем надано письмову відповідь від 11.12.2025 №20075 із зазначенням про відсутність підстав для звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.65-66).
Позивач вважає такі дії протиправними, у зв`язку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Суд зазначає, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною, як перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, військовослужбовець має довести такі факти:
- здійснення утримання трьох і більше дітей віком до 18 років;
- відсутність заборгованості зі сплати аліментів на дітей, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Таким чином, лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Перебування на утриманні позивача дітей: дочки ОСОБА_2 від попереднього шлюбу, дочки ОСОБА_6 і сина ОСОБА_7 підтверджується копіями доданих свідоцтв про народження кожної дитини, в яких позивач зазначений їх батьком.
Згідно з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2011 у справі №2-705/11, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем і ОСОБА_3 розірвано, а дочку ОСОБА_2 залишено проживати з матір`ю.
У позивача відсутня станом на 03.11.2025 заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 про що засвідчують додані до рапорту копії довідки Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області від 03.11.2025 №193690, копії платіжних інструкцій про сплату ним аліментів за період з травня по листопад 2025 року.
Таким чином, для підтвердження перебування на утриманні позивача однієї дитини від попереднього шлюбу, та двох дітей у зареєстрованому шлюбі, відповідачу було надано достатні та належні докази.
При цьому суд зауважує, що Закон не ставить право військовослужбовця на звільнення з військової служби у залежність від сумісного проживання батька з дитиною як умову для звільнення, а тому факт відсутності визначення місця проживання п`ятнадцятирічної дитини від першого шлюбу з позивачем не може бути підставою для відмови у задоволенні рапорту, виходячи з того, що згідно з приписами Сімейного кодексу України обов`язки батьків по вихованню та матеріальному утриманню дитини не ставляться у залежність від проживання разом з дитиною. Крім того, Сімейний кодекс України в статті 160 передбачає право дитини, яка досягла чотирнадцяти років, на самостійне визначення з місцем проживання у випадку проживання батьків окремо.
За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». 
Аргументи відповідача про ненадання позивачем доказів про сплату ним аліментів з 31.08.2019 чи сплату аліментів в меншому розмірі ніж визначено судовими рішеннями, що може свідчити про заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, на думку суду спростовуються копією довідки органу державної виконавчої служби станом на 03.11.2025. Крім цього суд наголошує, що відповідач не вправі ставити під сумнів правильність обчислення аліментів і обсягу їх сплати позивачем. 
До матеріалів справи позивачем надано в якості доказів довідку про відсутність станом на 02.02.2026 виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з позивача аліментних платежів, а також інформацію від 10.02.2026 про відсутність позивача в Єдиному реєстрі боржників.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують. 
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З огляду на викладене, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. При цьому, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби наразі є передчасними, оскільки у даному випадку відповідачем під час розгляду відповідного рапорту позивача не проведено повного дослідження та аналізу долучених до рапорту документів, як це передбачено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
За викладених обставин, позовні вимоги позивача належить задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в задоволенні рапорту позивача про звільнення з лав Збройних Сил України за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 до повторного розгляду рапорту позивача від 10.11.2025 та прийняття рішення з урахуванням висновків суду.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , Рівненська область) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) від 10.11.2025 про звільнення з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.