КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №381/6264/25 Головуючий у І інстанції - Анапріюк С.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/7725/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2026 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

установив:

У листопаді2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги мотивувало тим, що20.10.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи уклали кредитний договір №00-10026921.
Взяті на себе зобов`язання кредитор виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав, не повернув кредитні кошти та проценти за користування кредитом.
Стверджувало, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу воно набуло права вимоги до відповідача за вказаним правочином.
Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, воно і звернулось до суду з цим позовом.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14178 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2026 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Юніт Капітал» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. 
Крім того, суд встановив факт укладення договору факторингу разом із відповідними додатковими угодами, а також факт переходу права вимоги відповідно до реєстру.
Однак, рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову з мотивів нібито не доведення заборгованості відповідача.
Вказує, що нарахування процентів здійснюється на підставі положень кредитного договору№00-10026921, відповідач до укладення вищезазначеного договору, був належним чином ознайомлений з усіма його істотними умовами, включаючи порядок та розмір нарахування відсотків. Факт ознайомлення та згоди з умовами відповідач підтвердив шляхом підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
11.11.2024 року відповідач здійснив платіж у розмірі 1081 грн. на користь первинного кредитора відповідно до графіка погашення, погодженого сторонами при укладенні кредитного договору та такого, що є його невід`ємною частиною. 
Зазначеним платежем відповідач виконав зобов`язання в обсязі, необхідному для повернення до погодженого графіка погашення, що відображено первинним кредитором у розрахунку заборгованості станом на 15.11.2024 року шляхом зазначення в окремій графі «повернення в графік». 
Звертає увагу, що «Повернення в графік» у розрахунку заборгованості - це термін, який означає відновлення відповідності фактичних платежів боржника початковому (або зміненому) графіку платежів, встановленому договором. Простіше кажучи, це момент, коли після прострочення або порушення строків оплати заборгованість знову обслуговується вчасно. При цьому вказаний розрахунок демонструє, що після зазначеного платежу залишок заборгованості складає виключно тіло кредиту в розмірі 6000 грн. Така інформація має виключно візуально-інформаційний характер та слугує відображенням структури нарахувань. 
Посилання суду першої інстанції на те, що сума 6000 грн. є оплатою за кредитним договором у розумінні повного або часткового погашення заборгованості, є некоректним та не ґрунтується на матеріалах справи. Із самого графіка погашення вбачається, що «повернення в графік» та погашення заборгованості за кредитним договором є різними за своєю правовою природою діями. 
Таким чином, факт повернення до графіка жодним чином не свідчить про повне погашення заборгованості за кредитним договором і не може тлумачитися як припинення відповідного зобов`язання.
Просило суд, скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що20.10.2024 року ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №00-10026921 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором.
Сума ліміту кредитної лінії 5000,00 грн.
Тип кредиту - кредитна лінія (безвідкликна). Цільове призначення на споживчі потреби.
Строк дії договору 360 календарних днів. Дата остаточного повернення кредиту - 15 жовтня 2024 року.
Тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожен день користування ним.
Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1000,00 грн.
Денна процентна ставка - 1,0%.
Відповідно до умов п. 2.8 договору, сума кредиту у розмірі 5000 грн. перераховується на рахунок позичальника на платіжну карту НОМЕР_1 .
14.05.2025 ТОВ «ФК «Макс кредит» та ТОВ Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №14052025-МК/Юніт Капітал.
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр боржників б/н до Договору факторингу №14052025-МК/Юніт Капітал від 14.05.2025», згідно з відомостями якого від ТОВ «ФК «Макс кредит» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача.
За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 16178 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000 грн.; заборгованість за процентами становить 8178 грн., пеня 2000 грн.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документи з назвою «Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором №00-10026921 від 20.10.2024», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 14178 грн.
Також надав документ з назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором №00-10026921, за яким заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 16178 грн.
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь №20.1.0.0.0/7-251224/52987-БТ від 31.12.2025, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Також надано інформацію про фінансовий номер телефону та підтверджуючий документ про зарахування 5000 грн. на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, за вказаний період.
Крім цього, банк надав довідку/виписку Рух грошових коштів по рахунку відкритого до вказаної платіжної картки за період з 20.10.2024 по 25.10.2024 року з відображенням часу зарахування коштів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах.
Разом з тим, з відомостей поданого до суду розрахунку заборгованості суд встановив, що 11.11.2024 року зараховано оплату відповідачем 1081 грн. з назвою операції «погашення кредиту», 15.11.2024 року зараховано 6000 грн. з назвою «повернення в графік».
Оскільки станом на 15.11.2024 року сума нарахувань за процентами становить 1222 грн., тому з урахуванням розміру процентів, тіла кредиту та суми здійсненого відповідачем погашення заборгованості (тіло 5000 грн. + проценти 1222 грн. - 1081 грн. - 6000 грн. = -859 грн), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що залишок тіла кредиту та нарахованих процентів на цю дату становить 0,00 грн, заборгованість сплачена з переплатою на користь кредитора.
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зіст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Встановлено, що 20.10.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №00-10026921у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 15.10.2025 року (п.п.1.2., 1.3. Кредитного договору). 
14.05.2025 року між ТОВ «ФК «Макс кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №14052025-МК/Юніт Капітал, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Апеляційний суд зазначає, що факт набуття ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги за кредитним договором №00-10026921, укладеним 20.10.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 підтверджується належними доказами, та є доведеним.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №00-10026921, укладеного 20.10.2024 року, станом на 14.05.2025 року, загальна заборгованість складає 14178 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5000 грн., сума заборгованості за нарахованими відсотками - 8178 грн., сума заборгованості за нарахованими комісіями - 1000 грн.
Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на те, що згідно розрахунку заборгованості сума 6000 грн. є оплатою за кредитним договором у розумінні повного або часткового погашення заборгованості, є некоректним та не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки із самого графіка погашення вбачається, що «повернення в графік» та погашення заборгованості за кредитним договором є різними за своєю правовою природою діями. 
Таким чином, факт повернення до графіка жодним чином не свідчить про повне погашення заборгованості за кредитним договором і не може тлумачитися як припинення відповідного зобов`язання.
Суд першої інстанції належним чином надані позивачем докази - розрахунок заборгованості не дослідив, а тому дійшов до помилкового висновку про те, що залишок тіла кредиту та нарахованих процентів станом на15.11.2024 року становить 0,00 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, а також часткове виконання ним зобов`язань, при цьому обов`язок щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів і сплати нарахованих платежів відповідачем виконаний не був, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості складається із тіла кредиту та заборгованості по відсоткам.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за умовами договору кредиту передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 1000 грн.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №666/4957/15-ц вказав, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, тому така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
У зв`язку із цим Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Водночас у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахована сума комісії не підлягає стягненню з позичальника.
Апеляційним судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою по рахунку, яка є належним доказом зарахування коштів на особовий рахунок відповідача. Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, власного розрахунку не надано.
Таким чином, згідно розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає, що станом на 14.05.2025 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №00-10026921 від 20.10.2024 року складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7097 грн. (8178 грн. - 1081 грн.).
Враховуючи надання позивачем належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, погодження сторонами в кредитному договорі процентної ставки та не спростування відповідачем наданого розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з простроченого кредиту у загальному розмірі 12097 грн.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість у загальному розмірі 12097 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за відсотками.
Щодо судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., за подання апеляційної скарги сплачено - 3633,60 грн,
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково на 85,3%, то з ОСОБА_1 користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 5165,76 грн.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-3 ст. 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; додаткову угоду№25770874463 від 11.09.2025року до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підставі викладеного, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений час, а також враховуючи, що справа є типовою для категорії спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, не пов`язана зі необхідністю застосування нових або спірних правових позицій, не вимагала проведення процесуальних дій або подання значної кількості доказів, обсяг матеріалів справи є незначним, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу у загальному розмірі є доведеними та становлять 7000 грн.
Ця сума відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, обсягу матеріалів, необхідних процесуальних дій сторони, при цьому колегія суддів враховує задоволення позовних вимог частково на85,3%,то з ОСОБА_1 користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5971 грн. (7000*85,3/100).
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором №00-10026921 від 20 жовтня 2024рокуу розмірі 12097 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7097 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 5165,76 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5971 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба