УХВАЛА

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 456/4596/24
провадження № 61-8366 ск 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Усерпні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал банк» (далі - АТ «Універсал банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 101 741,44 грн.

2. Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 04 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року, позов задовольнив.

2.1. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 101 741,44 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

3. 24 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2025 року за нововиявленими обставинами.

4. Стрийський міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 16 лютого 2026 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 травня 2026 року, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2025 року.

5. У червні 2026 року до Верховного Суду за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2026 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і залишити позов без розгляду.

6. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

9. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

11. Ціна позову в цій справі становить 101 741,44 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн). Тобто судові рішення у справі № 456/4596/24 не підлягають касаційному перегляду в силу вимог закону.

12. Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у випадках, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

13. Так обґрунтовуючи посилання на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявник, зазначає, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду (особливості застосування положень частини третьої статті 58 ЦПК України). При прийнятті судових рішень не надано правової оцінки неналежній перевірці повноважень осіб, які подавали до суду заяви по суті справи від імені позивача, що надсилались неповноваженими організаціями та особами (які не є учасниками справи), а також факту порушення порядку оформлення та подання процесуальних документів, встановленого законодавством України у сфері електронного документообігу та електронного підпису. Суди прийняли до розгляду і врахували процесуальні документи, подані із порушеннями вимог законодавства, поклавши їх в основу судових рішень, що суперечить принципам верховенства права і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, визначеним у статті 2 ЦПК України.

14. Обґрунтовуючи посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес (дотримання процесуального порядку судами має виняткове значення для суспільства і для будь-кого з учасників судового процесу; забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення; необхідним є дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, що втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб; у вирішенні справи судами попередніх інстанцій не було дотримано імперативних вимог ЦІК України, і у цьому випадку саме від позиції Верховного суду залежить відновлення правильного застосування законодавства; банки, зокрема, АТ «Універсал банк», активно ініціюють судові спори, при цьому, хоча споживач - фізична особа зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою, права пересічних споживачів банківських послуг часто залишаються недостатньо захищеними внаслідок постановлення незаконних та необґрунтованих рішень, попри те, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем необхідно враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв?язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, а усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони (споживача), яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 299/2737/19).

14.1. Також зазначає, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки при розгляді справи судами попередніх інстанцій були допущені істотні порушення законодавства, що безпосередньо впливають на законність рішень; доводи та доречні аргументи відповідача безпідставно ігнорувались, права, свободи та інтереси відповідача було неодноразово порушено, що суперечить одному з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, праву бути почутим; поведінка судів створює передумови для сумнівів у дотриманні принципу правової визначеності і нівелює довіру до судової системи; покладення тягаря фінансової відповідальності на відповідача на основі незаконних судових рішень суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статті З Цивільного кодексу України; вимоги законодавства не можуть застосовуватись вибірково і мати дискримінаційний характер, а дотримання законів має принципове значення як для мене особисто, так і для суспільства та держави.

15. Наведені скаржником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не містить належного обґрунтування наявності актуальної правової проблеми. Скаржником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Обґрунтування заявника зводиться до незгоди з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та судовими рішеннями в цілому, при тому що фактично заявник виражає незгоду не з оскаржуваними судовими рішеннями, а з судовими рішеннями ухваленими по суті справи. Таке формальне посилання заявника на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не свідчить про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

16. Також не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в цій справі, наведена скаржником обставина про значний суспільний інтерес та виняткове значення для нього цієї справи, незгода скаржника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для неї, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення. 

17. Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували б на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства. Посилання заявника є формальним, та необґрунтованим.

18. Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

19. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 

20. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

21. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

22. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

23. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

24. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

25. Вказане також узгоджується з висновками, викладеними в рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10?р(ІІ)/2023 у справі № 3 ?88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), яким, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Так, у вказаному рішенні серед іншого, зазначено, що внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики. Конституційний Суд України вважає, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (пункти 7.8-7.10).

26. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

27. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

28. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

29. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

30. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2026 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ А. А. Калараш

/підпис/ Є. В. Петров