П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/2854/25
Провадження № 22-ц/4815/170/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей
виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року у складі судді Харечка С.П., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 03 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між позивачкою та відповідачем 31 липня 2016 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні стосунки у них з відповідачем не склалися, оскільки вони мають різні погляди на життя та виховання дітей. Протягом усього спільного подружнього життя позивач намагалася підтримувати та налагодити їхні відносини, однак спроби не дали позитивних результатів. Після чергового вчинення домашнього насильства відповідачем, позивачці довелося викликати поліцію, адже в його діях вона вбачала загрозу для себе та дітей, тому стосовно відповідача було складено відповідний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після цього позивачкою було подано позов до суду про розірвання шлюбу. Протягом певного часу позивач з відповідачем не проживають разом. Діти проживають з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач час від часу рідко та не на кожну вимогу надає матеріальну допомогу на утримання дітей та в недостатній для них кількості. Протягом тривалого часу відповідач, ще навіть коли вони проживали разом неохоче допомагав з доглядом дітей чи хатньою роботою. Не маючи власного доходу відповідач часто витрачав кошти, які приходять на його банківську картку по догляду за дітьми на власні потреби, алкогольні напої, цигарки та інше. За характером відповідач досить агресивний, особливо в стані алкогольного сп`яніння, та досить часто поводиться неадекватно і вчиняв домашнє насильство щодо позивачки, дітей та її матері. Протягом листопада 2024 р. - січня 2025 р. на відповідача неодноразово було складено протокол про вчинення домашнього насильства та складено термінові заборонні приписи. 06 січня 2025 року відповідач взагалі внаслідок своєї агресії вчинив конфлікт та вибив стіну у кімнаті, щоб його не турбували. Позивач зазначає, що вона самостійно слідкує за здоров`ям дітей та водить їх до лікарів, реабілітації. Формально відповідач доглядає за ОСОБА_6 , що дає йому підставу для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у разі розірвання їхнього шлюбу та несплати ним аліментів. У зв`язку з цим відповідач ставиться до сина ОСОБА_6 з особливою увагою, нехтуючи інтересами інших дітей. Відповідач може висловлювати почуття любові лише до сина ОСОБА_6 , коли інші сини, особливо брат-близнюк ОСОБА_6 – ОСОБА_7 також хоче уваги відповідача, то той агресивно відмовляє, і внаслідок домашнього насильства син ОСОБА_7 боїться відповідача. Для сина ОСОБА_6 відповідач постійно каже, що забере його жити до себе, де вони не будуть вчити уроки і відповідач буде завжди давати йому телефон, коли той захоче, аби таким чином «підкупити» дитину для власної вигоди. ОСОБА_8 те, що ОСОБА_6 має брата близнюка, відповідач ніколи навіть не припускав і не пропонував, щоб забрати і ОСОБА_7 до себе. Відповідач дітям ніколи не готував їсти, не займається їхньою гігієною, здоров`ям та розвитком, має шкідливі звички (зловживання алкогольними напоями та курінням цигарок), а тому в інтересах дітей буде проживання дітей з матір`ю. До того ж, найменший син ОСОБА_9 віком лише 1 рік 4 місяці перебуває на грудному вигодовуванні та потребує постійної уваги матері. Усі діти мають тісний емоційний зв`язок між собою, тому для забезпечення їхніх найкращих інтересів та збереження такого зв`язку найкращим буде проживання усіх дітей разом з матір`ю. Просила суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю, ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року у задоволенні вказано позову відмовлено. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 травня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями сімейного законодавства, яке визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, та обґрунтоване тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, що на час звернення позивачки до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживали і проживають разом з нею, а батько дітей не вимагає від матері дітей змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивачки, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою, у зв`язку з чим спір є передчасним. Судом також враховано, що зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання, що у даному випадку відсутній.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Додає, що суд неповно з`ясував обставини справи, оскільки позивачем та його свідками було повідомлено, що в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були складні стосунки, відповідач завжди повідомляв позивачу, що ОСОБА_3 він забере до себе. Наголошує, що вона повідомила у судовому засіданні, що конфлікт між нею та відповідачем щодо визначення місця проживання дітей існував та надала до суду докази, але суд при ухваленні оскаржуваного рішення схилився лише до пояснень останнього, не надавши належної оцінки доказам сторони позивача, а саме: терміновим заборонним приписам; доказам щодо поведінки відповідача, яка впливала на психологічний стан дітей; багаторазовим викликам поліції позивачем; зверненням відповідача до органів поліції щодо нібито викрадення дітей; численним висловам відповідача, що він поверне дітей до України. Зазначає, що конфлікт щодо місця проживання дітей між сторонами існує тривалий час, і це підтверджується зокрема і постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2025 року у справі № 569/23481/24, а саме згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 661889, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Акцентує увагу суду на тому, що саме працівниками поліції було зафіксовано погрози відповідача забрати дітей. Пояснює, що до органів поліції зверталася як і вона – у випадках агресивної небезпечної поведінки у стані алкогольного сп`яніння щодо неї та дітей, так і відповідач – з приводу нібито викрадення дітей позивачкою. Вважає, що необхідно визначити місце проживання дітей саме з матір`ю для вирішення конфлікту, адже проживання дітей з матір`ю забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним. Додає, що діти фіксовані на спогадах про психотравмуючі події, домінують переживання приниження, осоромлення, нікчемності, незахищеності, оскільки батько не виказував підтримку, на яку вони розраховували, а навпаки створював стресові ситуації, свідками яких були діти, і взагалі психологічний вплив батька на дітей сприяє дисгармонійному розвитку. Зазначає, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 призначено законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю – ОСОБА_3 , але відповідач є опікуном дитини лише формально та на сьогоднішній день відбувається розгляд щодо припинення його повноважень та припинення виплат на дитину, що підтверджується листом-відповіддю від Рівненської міської ради департаменту соціальної та ветеранської політики додається). Зауважує, що докази розгляду справи щодо звільнення від повноважень опікуна та припинення виплат на дитину не було можливо долучити до справи у Рівненському міському суді Рівненської області, оскільки даний процес розпочався 05 жовтня 2025 року, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області було оприлюднене 26 вересня 2025 року. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судом встановлено, що сторони  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ович перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2016 року, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 року у справі №569/84/25 шлюб між сторонами розірвано.

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, ОСОБА_1 вказувала, що після розірвання шлюбу з відповідачем їхні діти повинні залишитися проживати із нею, оскільки батько, відповідач у справі, не дбає про їхній фізичний, ментальний та інтелектуальний розвиток, вчиняє домашнє насильство.

Згідно ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

За змістом ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, діти сторін ОСОБА_9 , близнюки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживають із матір`ю. Сторони визнають ці обставини.

Згідно договору купівлі-продажу від 06 серпня 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з однієї сторони як продавці та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з другої сторони, як покупці уклали договір купівлі-продажу, згідно якого продавці продали та передали покупцям, а покупці купили та прийняли від продавця в рівних частинах по 1/2 частці кожному в особисту приватну власність житлове приміщення, кімнати гуртожитку АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Згідно характеристики ОСББ Мрія-Рівне від 11 лютого 2025 року №1 ОСОБА_1 проживала своїми трьома синами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 до 12 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_4 , та виїхала з гуртожитку по сімейних обставинах. ОСОБА_1 дбала про чистоту не лише у квартирі а й за благоустрій прибудинковій території, де граються діти. Як заступник голови правління ОСББ Марія-Рівне Барась В.В. не мала можливості займатися управлінням будинку, оскільки її чоловік забороняв, у сім`ї були часті сварки. Вона допомагала сусідам по гуртожитку вирішувати будь-які питання, що виникають в процесі співжиття у гуртожитку. ОСОБА_1 завдяки своїй небайдужості до чужих проблем користується повагою серед сусідів, працелюбна, ініціативна, справедлива.

01 листопада 2024 року ОСОБА_1 (користувач) та ОСОБА_13 (позичкодавець) уклали договір позички згідно якого позичкодавець зобов`язується передати користувачеві в безоплатне користування квартиру по АДРЕСА_1 . 

Згідно копії довідки про склад сім`ї, виданої ТОВ «Авеню-Рівне» від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 фактично без реєстрації проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 24 січня 2025 року по даний час; склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно характеристики ТОВ «Авеню Рівне», ОСОБА_1 проживає з своїми трьома синами по АДРЕСА_1 , вона є уважною відповідальною та організованою особою. Заборгованості у неї немає. Завжди підтримує хороші стосунки йде на контакт і вирішує всі питання оперативно і конструктивно. Троє синів ОСОБА_1 виховуються в умовах, що забезпечує їм належний догляд і увагу. Вона дбає про їхнє благополуччя і водночас організовує їхнє дозвілля та виховання. ОСОБА_1 користується повагою серед сусідів завдяки своїй ввічливості, порядності та здатності ефективно вирішувати будь-які питання, що виникають в процесі співжиття в багатоквартирному будинку.

Згідно довідки директора Рівненського ліцею №22 Рівненської міської ради, за період навчання ОСОБА_1 , мама дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематично відвідувала батьківські збори цікавилася навчанням та поведінкою синів. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завжди були чисті та охайні мали все необхідне до уроків. ОСОБА_14 , часто приводила і забирала дітей з ліцею, позитивно реагувала на зауваження щодо навчання і поведінки хлопців.

Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «ЦПМСД «Північний» РМР від 14.02.2025 року, діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спостерігається в КНП ЦПМСД «Північний» РМР у лікаря педіатра ОСОБА_15 з 17 січня 2021 року. Дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 задекларовано з 30 жовтня 2023 року. Зі слів лікаря педіатра ОСОБА_15 відомо, що під час планових та позапланових оглядів дітей батько ОСОБА_2 з`являвся декілька разів, зокрема останній візит був з сином ОСОБА_3 у січні 2025 року. Зазвичай діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на профілактичні огляди та у випадку захворювання з`являлась у супроводі мами ОСОБА_1 . У січні 2025 року ОСОБА_2 звертався до лікаря-педіатра у зв`язку із захворюванням сина ОСОБА_3 . Батько - ОСОБА_2 цікавився здоров`ям дітей перебуваючи на огляді у січні 2025 року з сином ОСОБА_3 . В інших випадках питанням здоров`я дітей займалась мама ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 із своїми трьома синами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виїхала та проживають за кордоном.

Батько ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19 лютого 2025 року, із заявою в якій зазначав, що в нього від шлюбу з ОСОБА_1 є троє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , при цьому старші сини мають інвалідність і дружина є опікуном сина ОСОБА_7 , а він – сина ОСОБА_6 . Дружина з дітьми завжди поводилась суворо, кричала на них, погрожувала застосуванням фізичної сили, діти її бояться і у її присутності почувалися наляканими та жалілися йому. На даний час дружина стягує з нього аліменти на дітей, подала заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дружину, переїхала на інше місце проживання та без його відома перевела дітей в іншу школу. Коли він прийшов до нової школи побачити старших дітей, дружина влаштувала сварку в їх присутності. Також вона забороняє дітям спілкуватись з батьком під погрозою бути покараними. За час окремого проживання та періодичних спілкувань з дітьми він помітив, що у них знизилась самооцінка, вони бояться висловлювати свої емоції, бояться повідомити йому, що їм заборонила мати, з його спостережень діти страждають через постійні обмеження можливості спілкуватися з батьком та проводити з ним час. Просить вжити заходів у зв`язку з психологічним насильством над дітьми.

Згідно копії Довідки, виданої директором Рівненського ліцею №22 від 18.12.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчаються у 2А класі Рівненського ліцею №22 Рівненської міської ради. Хлопці живуть з мамою ОСОБА_1 і татом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . Батьки матеріально утримують дітей, забезпечують необхідні умови для їхнього навчання, систематично відвідують батьківські збори та цікавляться життям і навчальними досягненнями дітей. Батько ОСОБА_2 за можливості приводить і забирає дітей з ліцею, позитивно реагує на зауваження щодо навчання синів.

Судовим наказом від 19 грудня 2024 року у справі 569/24393/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у розмірі половини заробітку боржника.

Згідно з Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради як №08-01-1234/25 від 21.07.2025, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Із тексту Висновку органу опіки та піклування вбачається, що батько дітей проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до акту обстеження умов проживання за вище вказаною адресою наявні всі комунальні зручності, квартира з ремонтом облаштована меблями та побутовою технікою, у помешканні чисто, для дітей створені належні умови для проживання. Батько любить своїх синів, бажає більше часу проводити з ними спілкуватись та брати участь у їх вихованні. ОСОБА_2 працює у ТОВ «Реноме-Евробуд» з лютого 2025 року та займає посаду столяра-будівельника третього розряду. ОСОБА_2 перебуває на обліку в Департаменті соціальної та ветеранської політики та йому призначена соціальна допомога на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 13 січня 2023 по 30 червня 2035 року. Зі слів батька, кошти, що отримує на дитину, на свої потреби не витрачає залишає на картці для виплат. ОСОБА_1 також перебуває на обліку в департаменті соціальної та ветеранської політики та її призначено державну та соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також отримує допомогу при народженні дитини на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 01 жовтня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 . Питання про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 10 липня 2025 року. 
На засіданні комісії були присутні батько дітей ОСОБА_2 з адвокатом Курганською О.В. та представник матері адвокат Собчук М.В.. 
Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення обох сторін прийняла рішення рекомендувати Органу опіки та піклування надати висновок до Рівненського міського суду про недоцільність визначення місця проживання дітей.

За положеннями ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні батьків з дітьми, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

Судом також встановлено, що батько дітей, відповідач у справі ОСОБА_2 ович, за весь період проживання дітей із матір`ю не заперечує проти проживання дітей з нею.
Наведене свідчить про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дітей і, відповідно, не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача, які відповідачем жодним чином не порушуються, не оспорюються або не визнаються.

У апеляційній скарзісторона позивача стверджує, що відмовляючи у задоволені позову про визначення місця проживання дітей, суд виходив з відсутності спору між сторонами, що не відповідає дійсності, оскільки сам факт звернення до органів опіки та в подальшому до суду з даною вимогою, свідчить про відсутність порозуміння між сторонами в цьому питанні, а зміна позиції відповідача не вказує, що в подальшому вона буде стабільною.

Такі доводи спростовуються встановленими обставинами справи та нормами закону.

Так, згідно з частиною першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову – факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові.

Заявляючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей із матір`ю, нею як позивачкою не доведено належними та допустимими доказами необхідності заявлення саме такої позовної вимоги та факту порушення відповідачем, батьком дітей, її охоронюваних прав та інтересів. Більш того, позиція відповідача щодо згоди на проживання дітей з позивачкою підтверджена і письмовими доказами, і поясненнями в судовому засіданні.

В даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований матір`ю дітей, з якою діти і так фактично проживають, і від якої батько дітей не вимагає зміни їхнього місця проживання.

Окрім того, після звернення матері дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з собою, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей з ним як батьком суду не надав.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 754/16535/19, зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 623/349/19 зазначається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім – права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Разом з тим, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дітей щодо місця їхнього проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей і з цього приводу між ними існує спір.

Натомість, із з матеріалів справи очевидно, що спір щодо місця проживання дітей між сторонами відсутній, а звертаючись до суду з цим позовом, сторони фактично не вирішують спір, а намагаються надати своїм домовленостям юридичної визначеності та обов`язковості у формі судового рішення в обхід правових механізмів, передбачених ст. 157, 109 СК України. Місце проживання дітей визначене, діти проживають із матір`ю, поки їхнє місце проживання не буде вирішене відповідно до наведених вище норм сімейного законодавства.

За викладених вище обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживали і проживають разом з нею, між батьками дітей виник спір саме щодо їхнього місця проживання.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулюють, беручи до увагу судову практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, апеляційний суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання із позивачкою дітей, які і так фактично проживають з нею, а батько дітей, відповідач у справі, не ставить питання про визначення місця проживання із ним, не вимагає від матері дітей змінити їхнє місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивачки, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дітей відповідач не заперечував, що діти фактично проживають з матір`ю та не заперечила щодо подальшого такого проживання дітей з матір`ю, тобто фактично спір відсутній, а тому позовна заява не підлягає до задоволення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.
Судді: Гордійчук С. О.
Хилевич С. В.