ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 р. 	Справа № 524/130/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Нестеренко С.Г., повний текст складено 27.02.26 по справі № 524/130/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Пінчук Ю.В., звернулась до суду з повозом, в якому просила :
скасувати постанови № 5000 та № 5095 від 27.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафів у розмірах по 25 500.00 грн.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 07.01.2026 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом з наданням (зазначенням) доказів про наявність поважних причин пропуску строку, доказів направлення копії позовної заяви належному відповідачу протягом 10-ти днів з дня одержання копії ухвали.
19.01.2026 представником позивача, адвокатом Пінчук Ю.В., до суду подана заява про усунення недоліків.
Також, 12.02.2026 адвокатом Пінчук Ю.В. подано до суду клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2026 адміністративну позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.01.2026 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та надано строк для їх усунення. Дана ухвала була отримана стороною позивача 08.01.2026. Серед виявлених недоліків судом першої інстанції було вказано про пропущення позивачем строк звернення до суду та залучення в якості відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 замість ІНФОРМАЦІЯ_3 . 19.01.2026 сторона позивача подала до суду заява про усунення неділіків, та згідно поданої заяви було вказано, що ОСОБА_1 27.08.2025 не був присутнім під час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не був присутнім при винесенні оскаржуваних постанов. Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 не вжило заходи щодо належного оповіщення позивача про винесені відносно нього постанови та не здійснило заходи щодо направлення на адресу ОСОБА_1 постанов для їх виконання або забезпечення права на їх оскарження. Позивач отримав копії оскаржуваних ухвал лише 29.12.2025 при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження ВП № 79301604 та № 79301219, про що зазначав у самому позові. До того ж зазначено, що в постановах № 5000, 5095 від 27.08.2025 відповідачем вказана неправильна адреса позивача, оскільки останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач вказує у постановах АДРЕСА_1 . Вищевказані обставини є поважними причинами пропуску позивачем строку на звернення до суду з відповідним позовом, та позивач просив поновити строк на оскарження постанов та відкрити провадження у справі. 13.02.2026 до матеріалів справи було долучено відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо факту належного вручення оскаржуваних постанов, згідно якої було встановлено, що відповідач не здійснив вручення чи надсилання позивачу оскаржуваних постанов, що підтверджує факт того, що позивач не міг знати про існування постанов та обґрунтовано вважав, що сплата штрафів через Резерв + є належним діями щодо усунення порушення ним правил військового обліку. Проте ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.02.2026 позовна заява ОСОБА_1 була повернута позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків. Вказує, що суд не проаналізував вищевказані обставини, не надав оцінку фактам та помилково дійшов до висновку про вручення оскаржуваних постанов позивачу саме 27.08.2025. Щодо визначення належного відповідача, зазначає, що незважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_5 , він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та може бути належним відповідачем у спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята начальником цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21, в якій суд дійшов висновку, що районний ТЦК та СП, попри відсутність статусу юридичної особи, може бути відповідачем у справі про оскарження його постанови.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зазначає про те, чи є відповідач, якого зазначено у позовній заяві, самостійною юридичною особою, а звідси належним відповідачем, оскільки районні ТЦК і СП є структурними підрозділами регіональних ТЦК і СП, обставини щодо зареєстрованого та фактичного місць проживання, місця власної роботи, перебування на обліку у відділенні ТЦК у селищі Решетилівка Полтавської області. Також зазначено, що як вбачається з матеріалів позовної заяви, копії оспорених позивачем постанов були направлені позивачу засобами рекомендованого поштового зв`язку ще 27.08.2025, що не заперечувала і представник позивача при поданні до суду відповіді з ТЦК. Крім того, позовна заява не містила посилання на будь-які конкретні дату та час отримання вказаної постанови, матеріали позову не містять жодних доказів (конверт, повідомлення, відстеження поштових відправлень, тощо), які б підтверджували іншу дату отримання позивачем оскаржуваної постанови. Отже, початком перебігу строку звернення з позовом до суду є день коли позивачу було і стало відомо про факт ухвалення стосовно нього постанови, який позивач та його представник чітко не вказують. Проте, з позовом до суду позивач звернувся фактично 30.12.2025, коли позовна заява була сформована в системі «Електронний суд», що свідчить про пропуск без поважних причин десятиденного строку звернення з позовом до суду, встановленого ст. 286 КАС України та ст. 289 КУпАП. З урахуванням наведеного, суд зазначив, що в адміністративному позові позивачем не наведено підстав пропуску строку звернення до суду та обґрунтованих доказів, які б вказували на існування об`єктивних обставин, що зумовили пропуск ним строку звернення до суду. Також у позовній заяві позивач не повідомив достовірні відомості щодо своїх зареєстрованого та фактичного місць проживання і докази щодо такого, не зазначений у порушення п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС ідентифікаційний код належного відповідача - юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб).
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої позовної заяви та встановити спосіб і строк їх усунення.
Предметом спірних правовідносин є правомірність постанов відповідача № 5000 та № 5095 від 27.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду щодо оскарження вищевказаних постанов та не подано заяву про поновлення строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем подану заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій останній зазначив, що ОСОБА_1 27.08.2025 не був присутнім під час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не був присутнім при винесенні оскаржуваних постанов. Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 не вжило заходи щодо належного оповіщення позивача про винесені відносно нього постанови та не здійснило заходи щодо направлення на адресу ОСОБА_1 постанов для їх виконання або забезпечення права на їх оскарження. Позивач отримав копії оскаржуваних ухвал лише 29.12.2025 при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження ВП № 79301604 та № 79301219, про що зазначав у самому позові. До того ж зазначено, що в постановах № 5000, 5095 від 27.08.2025 відповідачем вказана неправильна адреса позивача, оскільки останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач вказує у постановах АДРЕСА_1 .
Відтак, вважав, що встановлений законодавством десятиденний строк на звернення до суду з позовною заявою ним пропущено з поважних підстав.
Надаючи правову оцінку наведеному вище, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч.1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 286 КАС України визначено, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
За змістом положень ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Так, стаття 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП визначено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписами статті 285 КУпАП, яка регулює оголошення постанови по справі про адміністративне правопорушення і вручення її копії передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 (далі - Інструкція № 3) визначено процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 10 Інструкції № 3 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про дату, місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце і час розгляду справи при підписанні протоколу (у разі його складення) або окремим повідомленням про розгляд справи (додаток 8), яке вручається особі особисто під підпис або надсилається (в тому числі централізовано) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання (перебування), зазначену особою під час уточнення облікових (персональних) даних, або на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Відповідно до пункту 14 Інструкції № 3, постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.
Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-я КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи та вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис, а у разі коли постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у разі її невручення правопорушнику під розписку, така постанова має бути направлена особі поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.07.2022 у справі № 9901/611/19 поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Першочерговим для визначення початку перебігу строку звернення із позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення обставини за яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.02.2020 у справі № 705/2569/19.
Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять доказів вручення оспорюваних постанов ОСОБА_1 .
При цьому, як зазначає позивач про оспорювані постанови він дізнався лише 29.12.2025 при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження ВП № 79301604 та № 79301219.
Натомість судом першої інстанції не досліджено обставин направлення та вручення оспорюваних постанов позивачу, а також дотримання відповідачем процедурних вимог КУпАП щодо повідомлення особи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів також звертає увагу, що в постановах № 5000, 5095 від 27.08.2025 відповідачем вказана адреса позивача : АДРЕСА_1 , тоді як згідно позовної заяви та копії паспорту, яка додана до позовної заяви позивач зареєстрвоаний за адресою : Полтавська область, м. Кременчук, провулок Північний, 7.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок щодо належного доведення факту вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача, який оскаржує таке рішення.
Саме орган, який її виніс, повинен довести факт повідомлення особи про притягнення до адміністративної відповідальності, що відповідає вимогам статей 9 і 77 КАС України.
Верховним Судом в постанові від 23.04.2020 у справі № 813/3756/17 висловлено правову позицію про те, що відсутність належного доказу вручення рішення суб`єктом владних повноважень не може позбавляти особу можливості на ефективний судовий захист, а момент фактичного ознайомлення є відправною точкою для перебігу строку звернення до суду. Надаючи перевагу реальним обставинам, суди зобов`язані застосовувати принцип верховенства права та не допустити надмірного формалізму, який створює перешкоди у доступі до правосуддя.
Враховуючи, що суд першої інстанції не встановив фактичної дати отримання позивачем оспорюваних постанов, не з`ясував ці обставини у спосіб передбачений КАС України, а також можливість позивача раніше звернутися до суду щодо їх оскарження, останній дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Устименко проти України», вимагає, щоб національні суди не застосовували процесуальні строки як перепону для реалізації права на суд, якщо особа діяла сумлінно та була позбавлена можливості дізнатися про рішення, яке її стосується.
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що позивач не зазначає про те, чи є відповідач, якого зазначено у позовній заяві, самостійною юридичною особою, а звідси належним відповідачем, оскільки районні ТЦК і СП є структурними підрозділами регіональних ТЦК і СП, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що відкриття провадження у справі регламентовано нормами глави 2 розділу II КАС, які не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи. Ці питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10.12.2024 у справі № 215/1175/24.
Колегія суддів враховує, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення співвідповідача. Заміна чи залучення відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Отже, визначення відповідачів є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 819/940/18, від 09.06.2021 у справі № 813/2950/16, від 18.04.2022 у справі № 640/33582/20.
Крім того, після відкриття провадження у справі суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини 2 статті 173 цього КАС України, зокрема, питань щодо складу учасників судового процесу.
Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23.
Щодо посилань суду першої інстанції на те, що у позовній заяві позивач не повідомив достовірні відомості щодо своїх зареєстрованого та фактичного місць проживання і докази щодо такого, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
В позовній заяві позивачем зазначено : адреса Полтавська область, м. Кременчук, провулок Східна, буд. 7, РНОКПП НОМЕР_1 . Також до позовної заяви позивачем додано копію паспорту з зазначенням місця проживання (а.с.17).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем виконано вимоги ст. 160 КАС України та зазначено відомості про місце проживання чи перебування.
Колегія суддів наголошує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Верховним Судом у постанові від 28.11.2022 у справі №380/8841/20 зазначено, що відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014).
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»).
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п.1 ст.6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п.4 ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, оскільки висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є передчасним та необґрунтованим, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 312, 315, 317, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.02.2026 по справі № 524/130/26 скасувати.
Адміністративну справу № 524/130/26 направити до Автозаводського районного суду міста Кременчука для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко