ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/564/26
Провадження №2/338/732/26
23 червня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Куценко О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

16 квітня 2026 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року у загальному розмірі 48 453,10 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.10.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1455-1184 продукту «CreditKasa» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця. Відповідач під час укладення договору пройшов передбачену кредитодавцем процедуру ідентифікації та верифікації, в особистому кабінеті ознайомився з паспортом споживчого кредиту, правилами відкриття кредитної лінії та пропозицією укласти договір, після чого акцептував оферту шляхом введення одноразового ідентифікатора.
У реквізитах Договору зазначено, що позичальник ОСОБА_1 підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором A9928.
Таким чином, 03.10.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1455-1184, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відкрило відповідачу кредитну лінію та надало кредитні кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором і правилами відкриття кредитної лінії.
Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб. Сума кредиту за договором становила 9 900,00 грн, строк кредитування - 365 календарних днів, базовий період сплати процентів - 30 календарних днів.
Згідно з умовами договору та паспорта споживчого кредиту процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Нарахування процентів здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за кожен день фактичного користування кредитом.
07.10.2024 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії №1455-1184, відповідно до умов якої відповідачу було надано додаткові грошові кошти у кредит у сумі 1 000,00 грн, а сума неповернутого кредиту за договором станом на момент укладення додаткової угоди становила 10 900,00 грн.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальником зазначено при укладенні договору.
З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором №1455-1184 від 03.10.2024 року відповідачу було перераховано: 03.10.2024 року - 9 900,00 грн, 07.10.2024 року - 1 000,00 грн, а всього 10 900,00 грн.
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, за твердженням позивача, станом на 18.03.2026 року утворилась заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року у розмірі 48 453,10 грн, що складається з: основного боргу - 10 900,00 грн; процентів за користування кредитом - 34 938,10 грн; процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України - 0,00 грн; комісії - 1 635,00 грн; штрафів - 980,00 грн.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Сторони про розгляд справи повідомлялися у порядку ст. ст. 128, 130 ЦПК України.
Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримано у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.
Відповідач відзиву на позов не подав, доказів на спростування позову не надав, клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.
З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Судом встановлено, що 03.10.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1455-1184 продукту «CreditKasa».
Договір укладений в електронній формі. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A9928 для підписання кредитного договору, який був використаний відповідачем для акцептування оферти та укладення договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа / кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти / кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк / термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк / термін.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною / сторонами.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття / акцепт може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви / форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію / оферту укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію / оферту укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Отже, електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір / оферти.
Суд дійшов висновку, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а тому належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами спірного правочину. Без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Таким чином, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину.
З наданої позивачем довідки про перерахування суми кредиту вбачається, що відповідачу за Договором про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року було перераховано кредитні кошти та додаткові грошові кошти у межах кредитної лінії на загальну суму 10 900,00 грн.
Оцінюючи заявлені позивачем вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 34 938,10 грн, суд виходить з того, що такі проценти за своєю правовою природою є платою за користування кредитними коштами, а не заходом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що умовами Договору про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року та Додаткової угоди до нього від 07.10.2024 року сторони погодили фіксований розмір процентної ставки за користування кредитом. Зокрема, після укладення Додаткової угоди та збільшення суми кредиту до 10 900,00 грн сторони визначили, що нарахування процентів за користування сумою кредиту здійснюється на залишок суми кредиту за кожен день користування кредитом: 1,00 % за кожен день користування кредитом протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Додаткової угоди та 0,75 % за кожен день користування кредитом починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.
Такий розмір процентної ставки був прямо передбачений умовами договору та додаткової угоди, з якими відповідач погодився шляхом підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Доказів того, що зазначені умови договору були змінені, визнані недійсними, не були доведені до відома відповідача або що відповідач належним чином виконав зобов`язання зі сплати процентів, матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати 1 %. У спірному договорі процентна ставка визначена у розмірі 1,00 % на день протягом першого періоду користування кредитом та 0,75 % на день у подальшому, тобто не перевищує встановленого законом граничного розміру денної процентної ставки.
З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися позивачем на залишок основного боргу, за період користування кредитними коштами та відповідно до погоджених сторонами ставок. Заявлений до стягнення розмір процентів - 34 938,10 грн та відповідно не перевищує розміру процентів, який міг бути нарахований за погодженими сторонами умовами користування кредитом протягом строку кредитування, а відповідачем такий розрахунок не спростований.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 34 938,10 грн є доведеними, ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору, відповідають положенням ст. 1048, 1054 ЦК України та не суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 18.03.2026 року залишок основного боргу становить 10 900,00 грн, а залишок процентів за користування кредитом - 34 938,10 грн.
Доказів належного виконання зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року відповідач суду не надав.
Таким чином, у зв`язку з порушенням прав позивача внаслідок неповернення кредиту відповідачем, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 10 900,00 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 34 938,10 грн, усього 45 838,10 грн.
Щодо позовних вимог у частині стягнення штрафу
Позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість за штрафами у розмірі 980,00 грн.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит / позику банком або іншим кредитодавцем / позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця / позикодавця неустойки / штрафу, пені за таке прострочення.
Також зазначеною нормою передбачено, що неустойка / штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання / невиконання, часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем / позикодавцем.
Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; спеціальні правові наслідки прострочення виконання / невиконання, часткового виконання полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця / позикодавця неустойки / штрафу, пені за таке прострочення.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем заборгованість за штрафами у розмірі 980,00 грн не підлягає стягненню у зв`язку із дією пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог у частині стягнення комісії
Позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 1 635,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення комісію, яка нараховувалась у зв`язку з видачею кредиту та / або додаткових грошових коштів у межах кредитної лінії.
Разом з тим, відповідно до ст. 1054 ЦК України змістом основного обов`язку кредитодавця за кредитним договором є саме надання грошових коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, тоді як позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти.
Тобто видача кредиту є не окремою додатковою послугою для позичальника, а безпосереднім виконанням кредитодавцем свого основного обов`язку за кредитним договором.
Суд враховує, що умови договору про покладення на позичальника додаткової плати за дії, які кредитодавець вчиняє на власну користь або на виконання власного обов`язку з надання кредиту, не можуть бути підставою для стягнення з позичальника окремої комісійної винагороди, якщо така плата фактично дублює плату за користування кредитом або встановлена за саме надання кредитних коштів.
Комісія за видачу кредиту або додаткових грошових коштів у кредит у цьому випадку не є самостійною послугою, наданою відповідачу, а пов`язана з діями кредитодавця щодо виконання власного обов`язку з надання кредитних коштів. Відтак покладення на споживача обов`язку сплатити таку комісію фактично призводить до стягнення окремої плати за дії, які охоплюються самим змістом кредитного договору.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення комісія у сумі 1 635,00 грн не підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено у сумі 45 838,10 грн із заявлених 48 453,10 грн, тобто приблизно 94,60 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 518,71 грн: 2 662,40 грн * 45 838,10 грн / 48 453,10 грн = 2 518,71 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1455-1184 від 03.10.2024 року у розмірі 45 838 грн 10 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 900 грн 00 коп.; заборгованість за процентами - 34 938 грн 10 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 518 грн 71 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407).
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 23 червня 2026 року.

Суддя: