УХВАЛА

12 травня 2026 року
м. Київ

справа № 520/32975/25
адміністративне провадження № К/990/16498/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради (далі - КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР), третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений ВРУ з прав людини), в якому просила:
- визнати незаконними дії посадових осіб КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР, які виразилися у доступі до персональних даних ОСОБА_1 третіх осіб, які не мали на це право; в порушені її права на зберігання та обробку її персональних медичних даних, згідно законодавства України;
- притягнути посадових осіб КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР до адміністративної відповідальності згідно статті 188-39 Кодексу України про адміністративній правопорушення за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі № 520/32975/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.12.2025 залишено без змін.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою.
Згідно з частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 2 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.
У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Мельник-Томенко Ж.М. з 02.05.2026 по 10.05.2026 (наказ голови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.04.2026 № 1400/0/6-26), питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по поверненню судді з відрядження.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначаюється підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав), зокрема обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 328 КАС України).
Враховуючи те, що скаржниця оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову відкритті провадження після її перегляду в апеляційному порядку, зазначену в частині другій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Водночас скаржниця належно не обґрунтовує неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при відмові у відкритті провадження.
За доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій помилково визначили характер спору як приватно-правовий, оскільки у спірних правовідносинах відповідач діяв не як суб`єкт приватного права, а як суб`єкт владних повноважень, якому держава делегувала обов`язок захищати її медичні дані в електронній системі. Аргументуючи свою позицію, заявниця вказує, що посадові особи закладу незаконно надали доступ до її персональних даних третім особам саме під час виконання своїх управлінських функцій, тому цей спір, на її переконання, є публічно-правовим і має розглядатись адміністративним судом.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з висновками якими погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правового спору, оскільки стосуються захисту права позивачки на повагу до її особистого та сімейного життя у зв`язку з імовірним розголошенням її персональних даних посадовими особами КНП «Міська поліклініка № 18» ХМР. 
Суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідач у цих відносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень, що здійснює управлінські функції, а як заклад охорони здоров`я, що обробляє інформацію про пацієнта, а тому заявлені вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії мають приватноправовий характер і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Водночас, питання захисту права на повагу до особистого життя та конфіденційності інформації про стан здоров`я (зокрема щодо розголошення медичних даних закладами охорони здоров`я) неодноразово були предметом розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Так, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 205/9115/19 та від 18.12.2025 у справі № 203/2012/23 суди розглядали по суті позовні вимоги до медичних закладів щодо визнання протиправними дій стосовно розголошення конфіденційної інформації про пацієнта та відшкодування моральної шкоди саме в межах цивільного судочинства.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з частинами першою-третьою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено 24.02.2026 (повний текст складено 27.02.026), а касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 09.04.2026 згідно з штрихкодовим ідентифікатором № 6102273132421, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Одночасно з касаційною скаргою скаржниця порушує питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції отримано останньою безпосередньо в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду 10.03.2026, з огляду на це, скаржниця просить поновити пропущений строку на касаційне оскарження.
Щодо клопотання скаржниці в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає про таке.
Право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд звертає увагу скаржниці, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання скаржником клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Доводи скаржниці про отримання копії постанови саме 10.03.2026 не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. До касаційної скарги не додано ані розписки про отримання копії рішення, ані конверта суду (у разі направлення поштою), що унеможливлює перевірку Судом дійсного моменту обізнаності заявниці з повним текстом судового рішення. Сама лише вказівка на дату отримання копії судового рішення за відсутності документального підтвердження є суб`єктивним твердженням скаржниці, яке не доводить наявність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду.
Крім того, Суд звертає увагу скаржниці на те, що на стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції обмежений у можливості повно та всебічно дослідити всі матеріали справи, оскільки до суду подається безпосередньо касаційна скарга та додані до неї документи без витребування матеріалів адміністративної справи в повному обсязі.
Таким чином, оскільки заявлене скаржницею клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підтверджено належними та допустимими доказами, це позбавляє суд касаційної інстанції можливості дійти висновку про поважність причин пропуску такого строку та вирішити питання про його поновлення.
Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржниці строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судами попередніх інстанцій порушення конкретних норм процесуального права при їх ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи; клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами наявності поважних причин пропуску такого строку. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради, третьої особи: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Надати скаржниці строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: 
1) уточненої касаційної скарги із зазначенням про допущені судами попередніх інстанцій порушення конкретних норм процесуального права при їх ухваленні, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи;
2) клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами наявності поважних причин пропуску такого строку
Роз`яснити скаржниці, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
М.В. Білак 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду