Рішення
ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/20790/24
провадження № 2/521/348/26

21 квітня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист прав споживачів, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко С.С. було відкрито ВП № 65613126 про звернення стягнення на грошові кошти позивача як боржника у розмірі 117579 (сто сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Підставою стягнення став виконавчий напис № 3692 від 06.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.
Позивач вказує, що 28 жовтня 2024 року Малиновським районним судом м. Одеси винесено рішення у справі № 521/9819/24, згідно якого суд вирішив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 06.05.2021 року, реєстровий № 3692. 
Позивач зазначає, що в рамках виконавчого провадження № 65613126 з примусового виконання виконавчого напису, який визнано таким, що не підлягає виконанню, з нього стягнуто 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок. Таким чином, станом на день подання позову відповідачем було безпідставно отримано грошові кошти на загальну суму 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок.
Відповідно до позовної заяви позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 стягнені кошти за виконавчим написом № 3692, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В від 06.05.2021 року, у розмірі 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Відповідно до ч. 5, 9 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що 31.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною відкрито ВП № 65613126 з примусового виконання виконавчого напису №3692 від 06.05.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про звернення стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 117579 (сто сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки. 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року у справі № 521/9819/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною від 06.05.2021 року, реєстровий № 3692. 
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2025 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни виконавче провадження №65613126 з примусового виконання виконавчого напису №3692, виданого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, закінчено у зв`язку з набранням законної сили рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року у справі № 521/9819/24.
Позивач в позовній заяві правовою підставою для звернення до суду зазначає ст. 1212 ЦК України.
Представник відповідача у відзиві на позов вказує, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню зазначена норма матеріального права, оскільки між сторонами існував договірний характер правовідносин, що виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Представник відповідача вказує, що станом на даний час кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно; зазначає, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Аналогічні висновки викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.
Отже, судом встановлено, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з  ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
Позивач у позовній заяві вказує, що відповідачем було безпідставно отримано грошових коштів на загальну суму 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок
Представник відповідача у відзиві на позов вказує, що на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості із позивача за виконавчим провадженням надійшли кошти в загальній сумі 60827 (шістдесят тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 41 (сорок одна) копійка, на підтвердження чого надає суду довідку від 03.02.2025 року №1-1777. Представник відповідача зазначає, що позивачем не враховано витрати виконавчого провадження.
Згідно із відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни від 30.05.2024 року №7329 в рамках виконавчого провадження № 65613126 з боржника  ОСОБА_1 було стягнуто 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок.
Відповідно до платіжної інструкції №967 від 27 травня 2024 року з  ОСОБА_1 стягнуто приватним виконавцем Шевченко Т.С. 49775 (сорок дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень за ВП №65613126 з виконання виконавчого напису №3692, виданого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною.
Відповідно до платіжної інструкції №968 від 27 травня 2024 року з  ОСОБА_1 стягнуто приватним виконавцем Шевченко Т.С. 17635 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок за ВП №65613126 з виконання виконавчого напису №3692, виданого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною.
У постанові про закінчення виконавчого провадження №65613126 від 21.01.2025 року зазначено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом – 56752 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 12 (дванадцять) копійок, сума стягненої винагороди приватного виконавця 6082 (шість тисяч вісімдесят дві) гривні 74 (сімдесят чотири) копійки
Отже, судом встановлено, що з позивача в ході виконання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною виконавчого напису №3692, виданого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, стягнуто 49775 (сорок дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень та 17635 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок, а всього грошових коштів на загальну суму в розмірі 67410 (шістдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок, що підтверджується вказаними платіжними інструкціями, однак до вказаної суми входить і винагорода приватного виконавця.
Визначаючи суму, яку отримав відповідач в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3692 від 06.05.2021 року, суд враховує, що загальна сума заборгованості становила 117579 (сто сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки, а залишок нестягнутої суми за виконавчим документом становить 56752 (п`ятдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 12 (дванадцять) копійок, тобто 117579,53-56752,12 = 60827,41 (шістдесят тисяч вісімсот двадцять сім гривень сорок одна копійка), що відповідає сумі, вказаній у довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» від 03.02.2025 року №1-1777. 
Судом також встановлено, що представником позивача подано до суду заяву про заміну ТОВ «Вердикт Капітал» як відповідача у справі на ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» у зв`язку з укладенням договору відступлення прав вимоги.
Представник ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» подав до суду заперечення на заяву про заміну сторони відповідача, посилаючись на те, що виконавче провадження і всі дії по виконанню виконавчого напису здійснювалися на користь ТОВ «Вердикт Капітал», заміни сторони стягувача за виконавчим провадженням не було.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
Судом встановлено, що 15.02.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» укладено договір 15-02/23 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого всі права та обов`язки за кредитним договором № 500989466 від 08.02.2016 року, який був підставою для винесення виконавчого напису нотаріуса №3692 від 06.05.2021 року, дійсно перейшли до ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС». Однак заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні №65613126 з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» не відбулася, всі стягнення в ході виконання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною виконавчого напису №3692, виданого 06.05.2021, здійснювалися на користь ТОВ «Вердикт Капітал», що підтверджується постановами приватного виконавця у виконавчому провадженні №65613126.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 стягнутих коштів за виконавчим написом № 3692, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В від 06.05.2021 року, у розмірі 60827 (шістдесят тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 41 (сорок одна) копійка.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому із відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Також позивач у позовній заяві вказує, що судові витрати складаються з витрат пов`язаними з наданням правничої допомоги у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень та просить суд стягнути їх з відповідача на його користь, на підтвердження чого надає договір №24/12/24 про надання правової допомоги від 24.12.2024 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 24.12.2024, акт виконаних робіт від 30.01.2025 року.
Згідно із ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представником відповідача подано до суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якій просить суд відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі, посилаючись на те, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена до стягнення позивачем, не є співмірною та розумною, адже вона є завищеною та суперечить принципу розподілу витрат, не відповідає критерію розумності і обґрунтованості таких витрат, враховуючи незначну складність справи.
Відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що визначена вартість наданих послуг правничої допомоги є завищеною, а тому, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, наявні підстави для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 77, 89, 133, 137, 141, 265, 354 ЦПК України, суд– 
Вирішив:
Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про захист прав споживачів – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 36799749, адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) стягнуті кошти за виконавчим написом № 3692, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В від 06.05.2021 року, у розмірі 60827 (шістдесят тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 41 (сорок одна) копійка.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 36799749, адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ - 36799749, адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б) до спеціального фонду державного бюджету судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   О.Михайлюк

21.04.26