ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р. Справа №910/13317/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сітайло Л.Г.
суддів: Крижного О.М. 
Владимиренко С.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 (повний текст складено 10.02.2026) 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026
у справі №910/13317/25 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Інвест Плюс"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс"
про стягнення 171 627,50 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Інвест Плюс" (далі - ТОВ "Трейд Інвест Плюс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" (далі - ПрАТ "СК "Аркс") суми страхового відшкодування у розмірі 171 627,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Трейд Інвест Плюс" посилається на те, що відповідач без належних підстав необґрунтовано відмовив позивачу у визнанні події страховою та здійсненні виплати страхового відшкодування, на підставі заяви про подію від 22.06.2024.
Також, через систему "Електронний суд", позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі №910/13317/25 позов задоволено.
Стягнуто з ПрАТ "СК "Аркс" на користь ТОВ "Трейд Інвест Плюс" 171 627,50 грн страхового відшкодування та 3 028,00 грн витрат з оплати судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський виходив з того, що відмова відповідача (страховика) позивачу (страхувальнику) у виплаті страхового відшкодування за договором, не може вважатись обґрунтованою та правомірною. Позивачем доведено, розмір збитку завданого автомобілю "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , внаслідок спірної ДТП, у зв`язку з чим заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 171 627,50 грн страхового відшкодування є правомірними та не спростовані відповідачем.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 заяву про ухвалення додатково рішення задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ "СК "Аркс" на користь ТОВ "Трейд Інвест Плюс" 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у розмірі 20 000,00 грн, такі витрати співрозмірні з предметом спору та з виконаною роботою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, ПрАТ "СК "Аркс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі №910/13317/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25, в частині розміру, в якому задоволено заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, та відмовити в цій частині у задоволенні вимог заяви.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції допущено порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом та принципу змагальності, оскільки при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог суд керувався виключно доводами та аргументами, які надані позивачем та в інтересах позивача. Доводи та докази ж відповідача залишені судом першої інстанції поза увагою, без оцінки, належного і обґрунтованого спростування та відхилення.
На переконання апелянта, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими та ухваленими при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду першої інстанції, обставинам справи, в частині:
- кількості учасників дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль;
- виконання позивачем обов`язків за договором щодо необхідності оформлення події пошкодження автомобіля документами компетентних органів;
- підтвердження позивачем належними та допустимими доказами порушення ПрАТ "СК "Аркс" його прав та законних інтересів та, у зв`язку з цим, наявністю права на судовий захист.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Аркс" у справі №910/13317/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Крижний О.М., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Аркс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13317/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 12.03.2026.
05.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13317/25.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. з 25.04.2026 до 01.05.2026 у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 справу №910/13317/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Крижний О.М., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Аркс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Крижний О.М., Владимиренко С.В.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
22.06.2024 між ПрАТ "СК "Аркс" (страховик) та ТОВ "Трейд Інвест Плюс" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №227155Га/05АВ.
Об`єктом страхування за цим договором є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме автомобілем "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2023.
Згідно з пунктом 9 договору страховими ризиками є: викрадення, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитки внаслідок інших подій.
Відповідно до пунктів 11, 13 договору страхова сума становить 3 432 550,00 грн. Страховий платіж становить 109 841,60 грн.
У пункті 18 договору строк його дії встановлено з 30.09.2023 до 29.09.2024.
За умовами пункту 19 договору територія страхування: Україна (крім території Автономної Республіки Крим, м. Севастополь), країни Європейського Союзу, країни прикордонного режиму Шенгенської угоди, Велика Британія, Ірландія, Андорра, Боснія і Герцоговина, Сербія, Чорногорія, Косово, Північна Македонія, Албанія, Турецька Республіка, Молдова, Грузія, Вірменія, Азербайджан, крім територій України та інших держав, на яких органи визнаної державної влади України та відповідних держав тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження на момент настання події, що має ознаки страхового випадку.
За змістом підпунктів 25.1.2, 25.1.3 пункту 25.1 договору страхувальник зобов`язаний протягом 2 робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк, згідно з розділом 28 Договору.
Пунктом 27.6 договору встановлено, що страхувальник може скористатися правом не викликати на місце події компетентні органи та, відповідно, не надавати страховику документи компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, у разі пошкодження виключно лобового (вітрового) скла, бокового скла або скла заднього виду, приладів зовнішнього освітлення (фар, протитуманних фар), дзеркальних елементів зовнішніх дзеркал ТЗ за відсутності пошкоджень інших деталей, вузлів та агрегатів застрахованого ТЗ без обмежень щодо кількості заявлених випадків.
Відповідно до пункту 27.7 договору, у випадках, інших ніж зазначені у пункті 27.6 договору, та з урахуванням умов пунктів 27.7.1 та 27.7.2 договору страхувальник два рази протягом дії цього Договору може скористатися правом не викликати на місце події компетентні органи та відповідно, не надавати страховику документи компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, окрім випадків викрадення окремих складових частин ТЗ (в тому числі додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 договору). У випадку відсутності документів компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, страхове відшкодування сплачується в розмірі збитку за вирахуванням встановленої, згідно з розділом 10 договору, франшизи по відповідному ризику, але не більше ніж 25 000,00 грн (якщо страхова сума менша ніж 500 000,00 грн) або не більше 5% від страхової суми (якщо страхова сума більша ніж 500 000,00 грн). При цьому, страхове відшкодування розраховується та сплачується шляхом перерахування на рахунок СТО, відповідно до обраної за цим договором опції, згідно з розділом 14 договору.
22.06.2024 в місті Глан, Швейцарія, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 2023, внаслідок якої даний транспортний засіб зазнав пошкоджень.
В цей же день, 22.06.2024 водієм застрахованого транспортного засобу, в телефонному режимі, повідомлено страхову компанію про настання вищевказаної події, відповідно до стенограми телефонної розмови.
Як вказує позивач, на місце події компетентні органи не викликались.
22.06.2024 позивач звернувся до ПрАТ "СК "Аркс" з заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку - ДТП, що сталася 22.06.2024. Обставини настання події - коли паркувався зачепив інший транспортний засіб "Тойота" НОМЕР_3.
Відповідно до наявного у матеріалах справи звіту від 26.06.2024 №8091 під час дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено у застрахованому транспортному засобі - накладку на бампер та ліву фару.
Листом від 09.08.2024 №10773/12ЦВ відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, на підставі пунктів 26.1.2, 27.1.2.2, 27.8, 29.5.4, 29.5.6 договору. Відмова у виплаті страхового відшкодування мотивована тим, що після зіткнення з іншим автомобілем позивачем, всупереч умовам договору, не повідомлялись/викликались компетентні органи, документи компетентних органів факт та обставини пошкодження автомобіля не зафіксовано та не оформлено, європротокол з іншим учасником не складено чим позбавлено страховика можливості встановити дійсні обставини та причини настання заявленої події.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Трейд Інвест Плюс" стверджує, що відмова відповідача у виплаті відшкодування є незаконною, оскільки у позивача був відсутній обов`язок, в силу пункту 27.7 договору, викликати компетентні органи на місце події, з огляду на пошкодження на застрахованому транспортному засобі приладів зовнішнього освітлення, у зв`язку з чим просить стягнути суму страхового відшкодування у розмірі 171 627,00 грн, з урахуванням вимог пункту 27.7 договору, сума відшкодування обмежена 5% від страхової суми.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, спірний договорі за своєю правовою природою є договором страхування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі глави 67 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України "Про страхування".
За приписами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно, відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
За приписами частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Як вірно зауважив місцевий господарський суд, вирішення даного спору зводиться до встановлення судом правомірності чи неправомірності відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування.
Листом від 09.08.2024 №10773/12ЦВ відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 26.1.2, 27.1.2.2, 27.8, 29.5.4, 29.5.6 договору. Відмова у виплаті страхового відшкодування мотивована тим, що після зіткнення з іншим автомобілем позивачем, всупереч умовам договору, не повідомлялись/викликались компетентні органи, документи компетентних органів факт та обставини пошкодження автомобіля не зафіксовано та не оформлено, європротокол з іншим учасником не складено чим позбавлено страховика можливості встановити дійсні обставини та причини настання заявленої події.
Відповідно до частин 1 статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:
1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;
5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) наявності інших підстав, встановлених законом.
Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (частина 2 статті 991 ЦК України).
Як зазначалось вище, пунктом 27 договору визначено перелік документів та/або інформації, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.
Пунктом 27.7 договору встановлено, що у випадках, інших ніж зазначені у пункті 27.6 договору, та з урахуванням умов пунктів 27.7.1 та 27.7.2 договору, страхувальник два рази протягом дії цього договору може скористатися правом не викликати на місце події компетентні органи та відповідно, не надавати страховику документи компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, окрім випадків викрадення окремих складових частин ТЗ, в тому числі додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 договору). У випадку відсутності документів компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, страхове відшкодування сплачується в розмірі збитку за вирахуванням встановленої, згідно з розділом 10 договору, франшизи по відповідному ризику, але не більше ніж 25 000,00 грн (якщо страхова сума менша ніж 500 000,00 грн) або не більше 5% від страхової суми (якщо страхова сума більша ніж 500 000,00 грн). При цьому страхове відшкодування розраховується та сплачується шляхом перерахування на рахунок СТО, відповідно до обраної за цим договором опції, згідно з розділом 14 договору.
За приписами статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Статтею 213 ЦК України встановлено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
У той же час, місцевим господарським судом встановлено, що ТОВ "Трейд Інвест Плюс" зверталося з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з ПрАТ "СК "Аркс" страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 22.06.2024 у місті Глан (Швейцарія), внаслідок якої, транспортний засіб "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав пошкоджень.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі №910/6165/25 ТОВ "Трейд Інвест Плюс" відмовлено у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ "СК "Аркс", з посиланням на те, що у спірних правовідносинах пункт 27.6 договору №227155Га/05АВ не підлягає застосуванню.
Водночас, на наведеному судовому рішенні зазначено, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню пункт 27.7 договору 227155Га/05АВ, згідно з яким у випадках інших, ніж зазначені у пункті 27.6 договору, та з урахуванням умов пунктів 27.7.1 та 27.7.2 договору, страхувальник два рази протягом дії договору може скористатись правом не викликати на місце події компетентні органи та, відповідно, не надавати страховику документи компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку, окрім випадків викрадення окремих складових частин транспортного засобу.
У рішенні Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі №910/6165/25 суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах був відсутній інший учасник дорожньо-транспортної пригоди (окрім застрахованого транспортного засобу). Суд виходив із того, що учасником дорожньо-транспортної пригоди може бути учасник дорожнього руху, якого у даному випадку (окрім застрахованого транспортного засобу) на місці пригоди - не було. Припаркований транспортний засіб, з яким відбулось зіткнення, - не може бути іншим учасником ДТП.
Отже, враховуючи що у спірних правовідносинах відбулась дорожньо-транспортна пригода без наявності іншого (другого) учасника (пункт 27.7.1) та за відсутності обставин, викладених у пункті 27.7.2 договору, підлягає застосуванню у спірних правовідносинах пункт 27.7 договору. Інші пункти договору, зокрема пункт 27.7, як підстава позовних вимог, в тексті позову відсутні та позивач під час розгляду справи заяв про зміну підстав позову не подавав.
За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі №910/6165/25 сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 31.07.2025.
Твердження відповідача про безпідставність і необґрунтованість доводів позивача про відсутність іншого учасника, можливість не оформлення події документами компетентних органів, правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на таке.
Так, укладений між сторонами договір, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобіль марки "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , терміном на 1 рік (з 30.09.2023 до 29.09.2024), підписано уповноваженими особами у встановленому порядку, не оспорений та не визнаний недійсним.
Як зазначалось вище, у пункті 27 договору встановлено перелік документів та/або інформації, які підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.
Таким чином, як слушно зазначив місцевий господарський суд, відмова відповідача (страховика) позивачу (страхувальнику) у виплаті страхового відшкодування за договором, не може вважатись обґрунтованою та правомірною.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
З огляду на наведене та враховуючи умови пункту 27.7 договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено розмір збитку завданого автомобілю "Audi Q7", державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , внаслідок спірної ДТП.
Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 171 627,50 грн є правомірними та не спростовані відповідачем.
Відповідачем доказів виконання зобов`язання не надано, як і не надано доказів існування правових підстав для звільнення його від виконання свого обов`язку.
Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії судді, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 171 627,50 грн.
Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 3 частини 1 статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15-ц.
У тексті позовної заяви, позивачем заявлялась попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача долучено до матеріалів справи: договір про надання юридичних послуг від 23.10.2025, акт здачі-приймання виконаних робіт від 03.02.2026, рахунок №1 від 03.02.2026, платіжну інструкцію від 03.02.2026 №13, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №533, ордер на надання правничої допомоги серії ВМ №1041978.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшла об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
За приписами частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у розмірі 20 000,00 грн і такі витрати співрозмірні з предметом спору та з виконаною адвокатом роботою.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ "СК "Аркс" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ПрАТ "СК "Аркс".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2026 у справі №910/13317/25 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/13317/25 залишити без змін.
4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "Аркс".
5. Матеріали справи №910/13317/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло 

Судді О.М. Крижний

С.В. Владимиренко