ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-а/381/41/26
381/1552/26 
Рішення
Іменем України

19 червня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруги А.С., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

Встановив:

17 березня 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О.
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
01 квітня 2026 року, після усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, із викликом учасників в судове засідання.
Судом визнано переконливими доводи позивача щодо обставин пропускустроку звернення до суду, зокрема, його відсутності під час винесення оскаржуваної постанови та не отримання її копії аж до дати відкриття виконавчого провадження. Тому, строк звернення до суду було поновлено. 
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивач заперечує правомірність його притягнення до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови № 1002 від 29 липня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень.
Позивач стверджує, що не порушував обов`язків, визначених статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, не отримував повісток № 196594 від 21 серпня 2024 року та № 3425329 від 14 травня 2025 року та не мав наміру ухилитись від проходження ВЛК.
Позивач стверджує, що 25 липня 2025 року під час його перебування у місті Фастів, до нього підійшли особи у військовій формі, їм було надано для огляду мобільний додаток «РЕЗЕРВ +», за наполяганням зазначених осіб позивач прослідував до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак там йому жодних повісток про необхідність проходження медичного огляду йому не було вручено. Це підтверджуються, в тому числі, відсутністю фотографій та відео фіксації обставин вручення йому повістки чи відмови від отримання повістки. Окремо позивач звернув увагу, що в оскаржуваній постанові не зазначені обставини щодо часу і місця вчинення адміністративного правопорушення. 
13 квітня 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий з використанням підсистеми «Електронний суд». 
Зі змісту відзиву слідує, що представник відповідача стверджуєпро законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення. 
Стверджується, що позивачу, як військовозобов`язаному, була вручена повістка для проходження медичного огляду із обов`язком з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14.00, 25 липня 2025 року. Також були вручені документи для проходження медичного огляду. Від підпису та отримання повістки позивач відмовився. Додатково зазначається, що позивач власноручно у протоколі про адміністративне правопорушення зазначив про його відмову від проходження ВЛК, що додатково підтверджує його вину у інкримінованому правопорушенні. 
Окремо зазначено, що позивачу, як військовозобов`язаному, неодноразово направлялись повістки № 196494 від 23 вересня 2024 року та № 3425329 від 06 червня 2025 року про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак позивач не з`явився, що підтверджує наявність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення (у відзиві зазначені інші дати повісток, ніж в протоколі про адміністративне правопорушення та у оскаржуваній постанові). 
З урахуванням викладеного, представник позивача просив у задоволенні позову відмовити. 
30 квітня 2026 року учасники справи для участі в судовому засіданні не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про вступ у справу та про надання матеріалів справи для ознайомлення. У зв`язку із цим судове засідання було відкладено на 09 червня 2026 року.
09 червня 2026 року учасники справи не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.
В силу приписів статті 205 КАС України, справа розглянута без їхньої участі в судовому засіданні. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. 
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення рішення, у відповідності до приписів абзацу 2 частини 1 статті 227 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 19 червня 2026 року до 09 години 45 хвилин. 
Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини.
Зокрема, судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
25 липня 2025 року відносно позивача був складеним протоком № 1012 про адміністративне правопорушення. У протоколі зазначено про відмову від проходження медичного огляду згідно із рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОД відсутній, встановлена дата ВЛК згідно АІТС «Оберіг» 26 січня 2015 року. В протоколі зазначено також про неприбуття за викликами по повістках № 196494 від 31 серпня 2024 року та № 3425329 від 14 травня 2025 року. У протоколі стоїть підпис позивача та ним власноруч зазначено про небажання проходити комісію. 
29 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова № 1002 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
В постанові відображені обставини правопорушення, такі ж, як і у вказаному вище протоколі. 
На позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 25 500 гривень.
У відповідній графі постанови відсутня відмітка про її вручення позивачу. Доказів направлення постанови на адресу позивача до матеріалів справи не долучено. Також не долучено доказів направлення цієї постанови позивачу.
Позивач наполягає на тому, що дізнався про винесення цієї постанови після відкриття виконавчого провадження. Для підтвердження своїх доводів надав копію постанови про відкриття виконавчого провадженні від 06 березня 2026 року.
До відзиву на позов додано карту обстеження та медичного огляду № 85-1015, направлення на проходження ВЛК, акт про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису) від 25 липня 2025 року, акт відмови від отримання повістки від 25 липня 2025 року, а також повістка № 250725/01. 
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що застосуванню підлягають наступні правові норми.
Так, згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується принципом верховенства прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до абзацу 2, 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
Прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
Проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).
Вказаним Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.
Згідно із пунктом 69 Порядку № 560 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.
Згідно абзацу 1 пункту 74 Порядку № 560 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно абзацу 4 пункту 74-1 Порядку № 560 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Згідно пункту 3.1 розділу 3 глави ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оброни від 14.08.2002 року № 402 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.
Далі, згідно прописів частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони добросовісно, розсудливо, пропорційно.
З огляду на приписи частини 2 статті 77 КАС України, доведення обставин щодо правомірності оскаржуваних дій та рішень покладено на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відтак, процесуальний обов`язок надання доказів щодо правомірності своїх дій та дотримання передбачених законодавством процедур теж покладається на відповідача.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення є протиправність діяння та вина особи, що його вчинила.
Згідно приписів частини 3 статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).
Далі, використаний в статті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом п. 1 частини 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.
В контексті зазначених правових норм та встановлених правовідносин сторін спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Зокрема, як випливає з приписів статті 9 КУпАП, для висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, поведінка особи повинна бути протиправно та винною.
При цьому, позивачу інкриміновано фактично два порушення – неявка за повістками, а також відмова від проходження ВЛК.
В контексті приписів частини 2 статті 77 КАС України, суд зауважує, шо представниками відповідача не надано доказів направлення відповідних повісток на адресу позивача, подальшого вручення цих повісток, чи, навпаки, доказів відмови позивача від отримання повісток. 
В силу приписів статті 74 КАС України, докази повинні бути допустимими. 
При цьому, для підтвердження обставин щодо направлення повісток, до відзиву на позов було долучено роздруківку з бази даних з відомостями про направлення (вручення) повісток. Проте, за відсутності самих повісток та доказів їхнього направлення чи вручення, зазначена роздруківка, на думку суду, не може бути визнаною допустимим доказом у розумінні статті 74 КАС України.
Тому, в силу приписів частини 2 статті 77 КАС України, суд приходить до висновку, що представниками відповідача не доведено виникнення у позивача обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дату та час, вказаних в повістками № 3425329 та № 196494. При цьому, з огляду на те, що до матеріалів справи копії повісток не долучені, суд не може встановити вид цих повісток та з`ясувати, про які саме обов`язки в них було зазначено. Отже, зазначені дії позивача щодо неявки за викликом не можливо кваліфікувати, як протиправні та винні. 
Далі, як зазначалося вище, склад адміністративного правопорушення утворює лише протиправна та винна поведінка особи, суб`єкта правопорушення.
Суд зауважує, що для цілей застосування частини 3 статті 210-1 КУпАП, лише сам факт відмови особи від проходження ВЛК не може утворювати склад зазначеного правопорушення, якщо не доведено того, що особі були роз`яснені наслідки такої відмови і особа, не маючи для того поважних причин та усвідомлюючи наслідки своєї поведінки, відмовилась від проходження ВЛК.
При цьому, суд констатує, що в супереч приписам п. 74-1Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період, позивачу, як військовозобов`язаному, під підпис не було доведено наслідків відмови від проходження ВЛК. Доказів супротивного представниками відповідача не надано.
Отже, поведінка позивача не може вважатися протиправною та винною і, відповідно, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Отже, в силу приписів 3 частини 3 статті 286 КАС України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю у відповідності до приписів п. 1 частини 1 статті 247 КУпАП – у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу правопорушення.
Далі, згідно зі ст. 246 ч. 5 п. 2 КАС України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 гривень.
З урахуванням викладеного, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у сумі 665,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, з ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інша частина коштів, сплачених позивачем, як судовий збір, може бути в подальшому повернута позивачу за його заявою, як надмірно сплачена. 
Керуючись статті 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. статті 255, 265, 258, 288, 289 КУпАП, статті 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України,-

Ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову від 29 липня № 1002 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 – закрити згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП – у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі 665,60 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.