ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2026 року справа №200/8684/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Пивовар І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/8684/25 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Єфімік Олена Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 050130002417 від 06.11.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити пенсію за віком з 01.08.2023 за нормами ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахував до загального трудового стажу період навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981 - згідно з дипломом НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1986 по 11.06.1988 – згідно з дипломом НОМЕР_2 , періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 , період роботи з серпня 2014 року по жовтень 2015 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 050130002417 від 06.11.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 28.10.2025 позивача про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981 та з 01.09.1986 по 11.06.1988, та періодів роботи з 01.08.2014 по 31.10.2015, з урахуванням відомостей трудової книжки від 20.08.1981 серії НОМЕР_3 ;
- в задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через порушення норм матеріального права.
Апелянт вважає, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу.
Також, апелянт зазначає, що не підлягає зарахуванню спірний період до страхового стажу позивача, враховуючи підстави, зазначені в рішенні відповідача про відмову в призначенні пенсії.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
28.10.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 050130002417 від 06.11.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Рішення вмотивовано наступним.
Вік заявника 62 роки 02 місяці 27 днів, необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років, страховий стаж особи становить 20 років.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981, згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки вказане прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним та період навчання з 01.09.1986 по 11.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з роботою та прізвище не відповідає паспортним даним заявника.
Документи для підтвердження зміни прізвища ( ОСОБА_2 ) - відсутні.
- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці зроблена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів, та завіряються підписом відповідальної особи та печаткою;
- період роботи з серпня 2014 по жовтень 2015, згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку. 
Страховий стаж з 01.01.1999 зараховано згідно даних що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
ГУ ПФУ у Львівській області не зараховано позивачу періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці зроблена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
За статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні норми містить пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
За пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд наголошує, що норми Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).
Крім того, нормами Закону №1058 визначено, що підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
За пунктом 2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженої наказом Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, що діяв до 29.07.1993 (далі - Інструкція № 162), заповнення трудової книжки уперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За пунктом 2.10 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочень чи зміни імені та по-батькові на ініціали) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
У відповідності до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом завіряє правильність внесення відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 18 постанови Міністрів СРСР від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (реєстраційний номер у РСР 72366973).
Крім того суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.
За витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища Макарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 00054414878 від 28.10.2025, наданим ОСОБА_1 , до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 15.09.2011 за № 00050068002 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стіну Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку внесено актовий запис про шлюб. Відомості про актовий запис: номер актового запису - 836, дата складання - 03.10.1987, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - Відділ державної реєстрації іктів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку. Відомості про чоловіка: прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ; прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ; власне ім`я, по батькові - ОСОБА_4 . Відомості про дружину: прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ; прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 ; власне ім`я, по батькові - ОСОБА_6 . Відомості про розірвання шлюбу: орган реєстрації актів цивільного стану - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку; номер актового запису про розірвання шлюбу - 416; дата складання – 18.12.2001.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.12.2001 серії НОМЕР_4 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 18.12.2001 зроблено запис № 416. Прізвища після розірвання шлюбу громадянина та громадянки: ОСОБА_3 .
Матеріали справи не містять доказів того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_5 до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.
Суд вказує, що у даному випадку, відповідачем не підтверджено належними доказами у встановленому законом порядку правомірність оскаржуваного рішення.
Предметом судового розгляду в цій справі була правомірність рішення відповідача. Це рішення ґрунтується на неврахуванні трудової книжки позивача в цілому. Отже, відповідачем не надавалася оцінка записам цієї трудової книжки, не досліджувалися відповідні записи і судом, оскільки спірне рішення ухвалено не в зв`язку з такими записами.
Таким чином, підстави для зобов`язання відповідача урахувати певні періоди роботи позивача є передчасними, оскільки наразі відсутня рішення про неврахування усіх чи частини таких записів, в наявності рішення щодо неврахування трудової книжки позивача в цілому, в ході прийняття якого відповідні записи відповідачем не досліджувалися.
Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відповідній частині позовних вимог та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням відомостей, які вказані у трудовій книжці НОМЕР_3 .
Відповідачем у спірному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981, згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки вказане прізвище в дипломі не відповідає паспортним даним та період навчання з 01.09.1986 по 11.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з роботою та прізвище не відповідає паспортним даним заявника.
Оцінюючи існуючу невідповідність прізвища позивача в дипломі серії НОМЕР_1 про навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981 та період навчання з 01.09.1986 по 11.06.1988 згідно диплома НОМЕР_2 , а саме, зазначення у цих документах дошлюбного прізвища позивача " ОСОБА_5 " замість прізвища після реєстрації шлюбу " ОСОБА_3 ", суд вважає надмірним формалізмом не зарахування спірних періодів із зазначених підстав, а тому відсутні підстави вважати, що вони видані не стосовно позивачки.
Також, проаналізувавши наведені доводи щодо “навчання перетинається з роботою” та матеріали справи, суд вважає таку позицію необґрунтованою, оскільки відповідачем не зараховано весь період навчання, тоді як він співпадає з періодом роботи лише частково.
Крім того, відповідачем не було враховано період з серпня 2014 по жовтень 2015 року, з посиланням на те, що згідно даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, підприємством за вказаний період страхові внески не сплачено.
З приводу таких доводів слід зазначити наступне.
За ст. 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Судом досліджено Індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5 та підтверджено відсутність інформації про сплату страхових внесків за позивача як найманого працівника за період з серпня 2014 по жовтень 2015 року.
В той же час, трудова книжка позивача містить запис про спірний період роботи. 
Однак, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періодів його роботи.
Тобто, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періоду роботи позивача з серпня 2014 по жовтень 2015 року через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Позивач, як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17 та від 08.04.2022 у справі №242/1568/17.
Отже, із врахуванням вже зарахованих пенсійним органом до страхового стажу періодів роботи, до зарахування підлягає період з 01.08.2014 по 31.10.2015.
Водночас, суд враховує також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 року у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.
Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.
Суд також зауважує, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення/перерахунок пенсії, або ж для підтвердження періодів трудової діяльності було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідачем не надано суду доказів здійснення будь-яких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Така позиція суду узгоджується також з висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які стосуються визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, а тому відповідні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.
З урахуванням встановлених обставин у справі суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за віком зарахувати до страхового стажу періодів навчання 01.09.1980 по 22.07.1981, з 01.09.1986 по 11.06.1988 та періодів роботи 01.08.2014 по 31.10.2015, із врахуванням відомостей трудової книжки від 20.08.1981 серії НОМЕР_3 .
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію суд зазначає, що питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.
Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 050130002417 від 06.11.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 28.10.2025 позивача про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 22.07.1981 та з 01.09.1986 по 11.06.1988, та періодів роботи з 01.08.2014 по 31.10.2015, з урахуванням відомостей трудової книжки від 20.08.1981 серії НОМЕР_3 . 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/8684/25 за позовом Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.В. Пивовар

Е.Г. Казначеєв