ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. справа № 300/3893/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) 03.06.2025 звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, орган пенсійного фонду), в якій просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №926160187138 від 06.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком з 29.04.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ – 14099344, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) здійснити з 29.04.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є репресованою особою, яку в подальшому реабілітовано згідно з посвідченням реабілітованого Серії Фв №0095 від 13.07.2015, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту “г” частини першої статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Позивач вважає, що на неї розповсюджується дія Закону №926-VII і вона, як особа, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, повинна отримувати підвищення до пенсії, передбачене пунктом “г” статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 судова справа №300/3893/25 передана на розгляд головуючому судді Боброву Ю.О. (а.с.14).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.15, 16).
Головне управління ПФУ в Харківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який сформовано в системі «Електронний суд» 16.06.2025, за змістом якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.19-28). Вказує, що відповідно частини 2 статті 1.3 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII), діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена. Також, відповідно до статті 7 Закону № 962-XII, прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації (далі - Національна комісія) за поданням регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії). З огляду на зазначене, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки, відсутнє рішення регіональної комісії про те, що особа є дійсно репресованою. Відтак, на переконаня представника відповідача, вимоги позивача, заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 №579, на виконання вимог підпункту 2.3.43 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №300/3893/25, відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 23.03.2026 №11 та на виконання частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.29).
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026, судову справу №300/3893/25 передано на розгляд судді Тимощуку О.Л. (а.с.30).
Ухвалою суду від 01.04.2026 прийнято до судового розгляду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій. Розпочато розгляд справи спочатку.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 12.05.1950, прізвище позивача при народженні було “ ОСОБА_2 ”, а її батьками були: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6).
Згідно свідоцтва про одруження від 01.02.1969 ОСОБА_4 змінила прізвище на “ ОСОБА_5 ” (а.с.6).
Відповідно до довідки про реабілітацію, виданої Управлінням внутрішніх справ Івано-Франківської області від 11.05.1993 №3/3-25718, неповнолітня ОСОБА_4 , 1950 р.н., разом з батьками ОСОБА_3 , 1929 р.н., та ОСОБА_4 , 1930 р.н., на підставі статті 3 Закону УPCP від 17.04.1991 “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні” із спецпоселення звільнена (а.с.8).
На підставі довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 16.04.2025 №69-Д, яка видана ОСОБА_1 , згідно з пунктом 6 статті 7-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» ОСОБА_1 є реабілітованою особою (а.с.9).
Наявне в матеріалах справи посвідчення Серії НОМЕР_3 від 13.07.2015 засвідчує, що позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні” (а.с.7).
При дослідженні вказаного посвідчення суд зважає на те, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.2021 за №535 “Деякі питання реалізації Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років” затверджено зразок посвідчення реабілітованої особи. Пунктом 2 вказаної постанови Уряду установлено, що посвідчення реабілітованого, видане до набрання чинності цією постановою за зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 24.06.1991 за №48 “Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні”, є дійсним протягом строку його дійсності, а отже, посвідчення Серії НОМЕР_3 від 13.07.2015 є дійсним.
ОСОБА_1 29.04.2025 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку пенсії з врахуванням надбавки як реабілітованій особі в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у відповідь на яку, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 09.05.2025 повідомило позивача про те, що за результатами розгляду заяви винесено рішення про відмову (а.с.10).
Згідно з принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за результатами якої прийнято рішення за №926160187138 від 06.05.2025 про відмову, обґрунтовану відсутністю рішення регіональної комісії про те, що особа є дійсно репресованою (зворотна сторона а.с.10).
Вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. 
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV).
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років” від 17.04.1991 за №962-ХІІ (далі – Закон №962-ХІІ), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.
Статтею 1 Закону України від 17.04.1991 № 962-XII "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:
- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";
- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу Української РСР;
- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.
Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.
Згідно з положеннями статті 1-2 Закону № 962-XII реабілітованими визнаються особи, зокрема, стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.
Статтею 2 Закону № 962-XII формою репресії визнано, зокрема вислання.
Статтею 1-1 Закону №962-XII визначені наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.
Згідно із статтею 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
У постанові від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону №1788-XII з 11.07.2023.
Суд встановив, що відповідно до довідки про реабілітацію, виданої Управлінням внутрішніх справ Івано-Франківської області від 11.05.1993 №3/3-25718, ОСОБА_1 виселена на спецпоселення разом з матір`ю та батьком, на підставі статті 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні ” особа реабілітована.
Отже, позивачка є членом сім`ї (дитиною) репресованих батьків, оскільки на момент здійснення репресій проживала з репресованим батьком та матір`ю однією сім`єю.
За наведених обставин та враховуючи висновки Верховного Суду у справі №500/5507/23, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи.
З метою належного захисту права позивача, на переконання суду слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №926160187138 від 06.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком з 29.04.2025 та зобов`язати здійснити такий перерахунок.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Наявною в матеріалах справи квитанцією №0.0.4390538524.1 від 30.05.2025 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 1 211,00 грн (а.с.4).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена нею сума судового збору у розмірі 1 211,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №926160187138 від 06.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком з 29.04.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ – 14099344, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) здійснити з 29.04.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії відповідно до пункту “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ – 14099344) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору, що становить 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ – 14099344.

Суддя   /підпис/ Тимощук О.Л.