ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/37281/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 14 січня 2026 р. (суддя Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/37281/25 за позовом ОСОБА_1 до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 01.09.2022 року №8 в частині відмови йому у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1 та у видачі посвідчення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 у №551; зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації видати позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986, 1989-90 роках категорія 1.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 14 січня 2026 р. позовну заяву повернуто позивачу відповідно до п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення його позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що на виконання ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху ним була подана заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. У цій заяві він повідомив суд про свою обізнаність щодо належного способу правового захисту шляхом оскарження рішення Регіональної комісії №8 від 01.09.2022, а саме - з 10.10.2025, тобто з моменту ознайомлення зі змістом постанови апеляційного суду від 09.10.2025 у справі №160/12662/25. Отже, до суду з адміністративним позовом він звернувся 30.12.2025, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого законом, тобто без його пропуску. Також, скаржник навів обставини, які можуть бути визнані судом поважними для поновлення строку звернення до суду, якими є стан його здоров`я, наявність статусу переселенця та втрата зв`язку із адвокатом внаслідок бойових дій та окупації м. Лисичанська.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не надходили.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено в ухвалі суду від 14 квітня 2026 р.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами цієї процесуальної норми позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржує рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 01.09.2022 року №8 в частині відмови йому у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1 та у видачі посвідчення. До суду за захистом права, яке, на його думку, порушено зазначеним рішенням, він звернувся 30 грудня 2025 р.
Згідно статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для висновку про дотримання або порушення ОСОБА_1 строку звернення до суду необхідним є встановлення обставини того, коли він дізнався (або повинен був дізнатися) про прийняття Регіональною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації спірного рішення №8.
В оскарженій ухвалі суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_1 є ініціатором численних судових проваджень. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на судові рішення у справі №160/12662/25.
За матеріалами зазначеної справи ОСОБА_1 оскаржував бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яка виразилась у невидачі йому посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986, 1989-90 роках. При цьому, в обґрунтування позовних вимог у позовній заяві, яка датована 01.05.2025, він посилався на рішення Регіональної комісії від 01.09.2022, додавши його копію. Це рішення оформлене як витяг з протоколу засідання Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 8 від 01 вересня 2022 р.
Таким чином, ОСОБА_1 , принаймні, з 01 травня 2025 р. був достеменно обізнаний про наявність зазначеного Рішення. Однак, до суду за його оскарженням звернувся лише 30 грудня 2025 р., тобто після спливу 2,5 років з дня його прийняття, та поза межами строку, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. 
ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду слід відраховувати з моменту його ознайомлення із постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 р. у справі №160/12662/25 зі змісту якої він дізнався про те, який спосіб захисту свого права є вірним.
Колегія суддів критично оцінює такі доводи, оскільки процесуальний закон пов`язує початок відліку строку звернення до суду із обставиною того, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права, свобод чи інтересів (у даному випадку - прийняття спірного Рішення №8 від 01.09.2022), безвідносно до обрання способу захисту. Щодо доводів скаржника про наявність інших підстав, які можуть бути визнані судом поважними (стан його здоров`я, наявність статусу переселенця та втрата зв`язку із адвокатом внаслідок бойових дій та окупації м. Лисичанська), то, як зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 був ініціатором численних судових проваджень. Відсутність конкретних причин, які стали на заваді вчасному зверненню до суду із цим адміністративним позовом, ОСОБА_1 не наведено, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не підтверджують порушення норм процесуального права, підстави для скасування оскарженої ухвали у відповідності до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 14 січня 2026 р. в адміністративній справі №160/37281/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 27 квітня 2026 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий