Провадження № 2/359/452/2026
Справа № 359/7077/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,- 
В С Т А Н О В И В :
13 червня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», звернувся із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 126079586 від 28 жовтня 2021 року у розмірі 23 600,80 грн. та стягнути понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №126079586. За яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати  ОСОБА_1 кредит у розмірі 6000 гривень, а  ОСОБА_1 зобов`язався протягом 29 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,98 % від суми Кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за договором та надало  ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг у розмірі 23600 грн. 80 коп. Згодом до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 126079586 від 28 жовтня 2021 року. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «ФК «Ейс» просить суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23600 грн. 80 коп., витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 7000 грн. 00 коп. на правової допомоги.
Ухвалою суду від 18 червня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «ЕЙС» прийнято до провадження суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєвою Л.В. 
22 січня 2026 року до суду від представника відповідача Сайко Ю.В. надійшли письмові пояснення, згідно яких представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
27 січня 2026 року до суду від представника позивача надійшла додаткові пояснення у справі, згідно якої представник просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач своїх представників до суду не направив, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.
За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст.55, 124 Конституції України та ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що між 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №126079586. За яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 6000 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язався протягом 29 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,98 % від суми Кредиту за кожен день користування кредитом.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У відповідності зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора електронного документа. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).
Суд встановив, що Договір кредитної лінії №126079586 від 28.10.2021 підписано ОСОБА_1 у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
На виконання умов договору кредитодавець свої зобов`язання відповідно умов кредитного договору виконав, перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові пошти в розмірі 6 000,00 грн.
Суд зауважує, що відповідач не надав доказів повернення платежу, у зв`язку із помилковим надходженням на його банківську карту платежу у розмірі 6000,00 грн.
Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Суд оцінивши в сукупності надані позивачем докази, щодо укладення основного Договору № 126079586 про надання кредиту від 28.10.2021 (Електронна форма) та докази отримання коштів відповідачем, дійшов висновку, що вказані обставини підтверджені належними та достатніми доказами, а доказів протилежного матеріали справи не містять.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до наданого позивачем в матеріали справи розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 05.06.2025 року утворилася заборгованість за кредитним договором №126079586 в загальному розмірі 23600 грн. 80 коп., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 5999 грн. 80 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 17601 грн. 00 коп.
Судом встановлено, що при підписанні договору про надання кредиту сторони погодили строк кредитування, відсотки за його користуванням, порядок погашення кредиту, відповідальність сторін.
З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, в передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за непогашеним основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 5999 грн. 80 коп. 
Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту по вказаному договору становить 5999 грн. 80 коп. і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.
За положеннями статей 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем кредитного договору від 28 жовтня 2021 року дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк до 26 листопада 2021 року.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 29 днів, тобто до 26 листопада 2021 року.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами за період з 26 листопада 2021 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Враховуючи вище вказане, суд вважає доведеною наявність у відповідача заборгованості за зазначеним договором щодо прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 5999 грн. 80 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 3445 грн. 20 коп., на загальну суму 9445 грн. 00 коп.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У відповідності до вказаних договорів ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників №170 від 25 січня 2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №126079586 від 28 жовтня 2021 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Онлайн Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників №1 від 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №126079586 від 28 жовтня 2021 року.
29 травня 2025 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Онлайн Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 29 травня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №126079586 від 28 жовтня 2021 року.
Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору позики між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем. Вказане підприємство, правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Ейс», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 9445 грн. 00 коп.
В свою чергу, доводи сторін не впливають на висновки суду та не спростовують їх.
За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвокат та визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЙС» понесло витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери», додатковою угодою №25770690165 до договору про надання правової допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, з якого слідує, що вартість наданих послуг становить 7000 грн.
Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ТОВ «ФК «ЕЙС» сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Наведене підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті за № 13896 від 11 червня 2025 року.
Разом з тим, позовні вимоги задоволено частково, а саме на 40 % (9445/ (23600,80/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» слід стягнути судові витрати у розмірі 968 грн. 96 коп. ((2422,40/ 100) х 40 %).
Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 509, 525, 526, 530, 1054-1055 ЦК України, ст. 10 - 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258 - 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором– задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»суму заборгованості: 9445 (дев`ять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 00 (нуль)копійок та понесені судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість ) копійок, та на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,відмовити. 
Інформація про позивача : Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», код ЄДРПОУ 42986956, юридична адреса: 02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.
Інформація про відповідача :  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві, РНОКПП – НОМЕР_2 , за реєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення суду виготовлено 30 червня 2026 року.

Суддя Яковлєва Л.В.