ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 729/198/25
провадження № 61-13036св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Бобровицька міська рада Чернігівської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Висоцької Н. В.,Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування рішення.
Позов мотивований тим, що 21 вересня 2007 року між Бобровицькою міською радою та СПД ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами якого в строкове платне володіння і користування передалась орендарю земельна ділянка з кадастровим номером 7420610100:01:001:3037, площею 0,003 га, яка розташована на території Бобровицької міської ради за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 8 договору, строк дії договору становить 20 років. Земельна ділянка передана в оренду для розміщення та експлуатації торгового павільйону. 16 січня 2025 року Бобровицька міська рада Чернігівської області своїм рішенням за № 2456-43/VIII «Про дострокове припинення договору оренди землі» вирішила припинити достроково договір оренди землі у зв`язку із порушенням ним істотних умов договору.
Рішення органу місцевого самоврядування суперечить вимогам статті 31 Закону України «Про оренду землі», оскільки договір оренди землі припиняється у разі ліквідації юридичної особи-орендаря, що відповідає і змісту п. 37 вказаного договору оренди, в якому не вказано такої підстави для припинення договору як ліквідація фізичної особи - підприємця. У разі виявлення орендарем порушення ним дійсно істотних умов договору оренди землі, орендар повинен був ініціювати припинення договору шляхом дострокового його розірвання та звернутись з аналогічним позовом до суду. Свої обов`язки за укладеним договором він виконував належним чином, тому відсутні підстави і для його розірвання.
Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області від 16 січня 2025 року № 2456-43/VIII «Про дострокове припинення договору оренди землі», відновивши становище, яке існувало до порушення права.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області від 16 січня 2025 року № 2456-43/VIII «Про дострокове припинення договору оренди землі».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що припинення підприємницької діяльності фізичною особою не є законною підставою для припинення дії договору оренди землі на підставі п. 37 Договору оренди, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що припинення підприємницької діяльності фізичною особою не є законною підставою для припинення дії договору оренди землі на підставі п. 37 вказаного договору. Згідно з статтею 51 ЦК передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Передбачивши таку норму, законодавець фактично прирівняв фізичних осіб-підприємців у певних видах діяльності до юридичних осіб.Доводи позивача не підтверджують відсутність підстав для припинення договору оренди, оскільки припинення статусу суб`єкта підприємницької діяльності у передбачених законом випадках тягне за собою юридичні наслідки.Оскільки договір укладено із фізичною особою-підприємцем, то з припиненням підприємницької діяльності припиняє дію договір, укладений із такою особою як суб`єктом цивільних правовідносин. 01 жовтня 2021 року ФОП ОСОБА_1 припинив діяльність як суб`єкт підприємницької діяльності.
Аргументи учасників справи
17 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року залишити без змін, вирішити питання судових витрат.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що умовами договору оренди землі не передбачено припинення договору у разі припинення діяльності ФОП.
Крім того, апеляційний суд проігнорував його аргументи у відзиві, що орендар в статусі фізичної особи не позбавляється права користування земельною ділянкою.
Також суд апеляційної інстанції не врахував особливого статусу ФОП, із припиненням здійснення діяльності яким господарські зобов`язання для фізичної особи не припиняються, на відміну від юридичних осіб (статті 609 ЦК України).
Великою Палатою Верховного Суду у справі № 338/180/17 (провадження 
№ 14-144цс18) сформовано висновок, що правові наслідки ліквідації юридичної особи не є тотожними правовим наслідкам припинення статусу фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки за фактом припинення юридична особа повністю втрачає свою правосуб`єктність, тоді як фізична особа залишається носієм прав та обов`язків.
Відтак висновок суду апеляційної інстанції про те, що з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця припиняється і дія цього договору, укладеного із фізичною особою-підприємцем як суб`єктом цивільних правовідносин, є помилковий.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на укладання додаткової угоди фізичною особою, тоді як початковий договір підписала фізична особа-підприємець, що є фактично зміною умов договору. Апеляційний суд проігнорував аргументи, що зазначена додаткова угода недійсною не визнавалася; що сторони її підписали за взаємною згодою; що з моменту її укладання, а саме з 01 серпня 2019 року по теперішній час, претензії чи зауваження до нього як орендодавця в статусі фізичної особи зі сторони Бобровицької міської ради Чернігівської області не надходили. Відтак ця додаткова угода вносить фактично зміну підписанта сторони договору та призводить до зміни правосуб`єктності учасника угоди. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що ця додаткова угода до договору оренди землі стала підставою для державної реєстрації права оренди землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, де орендар з 21 жовтня 2019 року зазначений як фізична особа, а не як ФОП.
У грудні 2025 року Бобровицька міська рада Чернігівської області подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену постанову - без змін.
Відзив мотивований тим, що використання позивачем спірної земельної ділянки після 01 жовтня 2021 року є безпідставним, адже використання зазначеної земельної ділянки має на меті отримання прибутку, і її використання фізичною особою суперечить її цільовому призначенню, зазначеному в пункті 1 та пункті 16 Договору, а саме: земельна ділянка несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання. Зазначене узгоджується із з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, 17 січня 2019 року у справі № 905/856/17, де суд зазначив, що проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП свідчить про припинення дії договору та про безпідставне користування громадянином цією земельною ділянкою після такого припинення.
Таким чином, Бобровицькою міською радою Чернігівської області правомірно прийнято рішення від 16 січня 2025 року № 2456-43/VIII «Про дострокове припинення договору оренди землі».
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18, від 07 березня 2024 року у справі № 480/293/20, від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23, відсутній висновок щодо застосування норми права, а саме статті 653 ЦК України, у подібних правовідносинах).
Ухвалою Верховного Суду від 01квітня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про повідомлення часу і місця розгляду справи та участь у судовому засіданні; відмовлено Бобровицькій міській раді Чернігівської області у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні; справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
21 вересня 2007 року між Бобровицькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання з кадастровим номером 7420610100:01:001:3037 площею 0,003 га, розташованої в АДРЕСА_1 , строком на 20 років. 
Відповідно до пункту 28 договору Бобровицька міська рада має право вимагати від СПД ОСОБА_1 використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.
За умовами п. 37 договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власності; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також відсутні інші об`єкти інфраструктури (п. 3 договору).
01 серпня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою внесені зміни до: п. 5 про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки; п. 9 про орендну плату; п.п. 15, 16 про умови використання земельної ділянки, в яких зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Також угодою доповнено п. 11 договору, всі інші умови вищевказаного договору не змінені угодою, залишаються без змін. 
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, ОСОБА_1 є орендарем зазначеної земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, строк дії до 21 вересня 2027 року з правом пролонгації. 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 26 липня 2004 року до 01 жовтня 2021 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Рішенням Бобровицької міської ради № 2456-43/VІІІ від 16 січня 2025 року, враховуючи порушення пункту 37 умов договору оренди землі, прийнято рішення про припинення (розірвання) достроково договору оренди землі від 21 вересня 2007 року, укладеного між Бобровицькою міською радою та СПД ОСОБА_1 на земельну ділянку, в зв`язку із порушенням істотних умов договору. 
Позиція Верховного Суду
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що «критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження 
№ 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження 
№ 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б(провадження 
№ 12-143гс19)».
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що «з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) вказано, що:
«з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив визнати недійсним договір про виконання робіт та надання послуг, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 . Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо недійсності господарського договору, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору з виконання робіт та надання послуг.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України не відповідають наведеним вище нормам матеріального та процесуального права».
У справі, що переглядається:
спір виник у зв`язку з оспорюванням позивачем рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області як орендодавця про дострокове припинення договору оренди землі, укладеним з орендарем ? ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким в оренду передано земельну ділянку із земель комерційного використання, вид використання - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Земельна ділянка передана в оренду для розміщення та експлуатації торгового павільйону. Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26 липня 2004 року до 01 жовтня 2021 року, тобто на дату подання позову втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності;
суди не врахували, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем;
аналіз змісту та підстав позовних вимог свідчить, що спір між сторонами виник щодо дострокового припинення дії договору оренди землі комерційного призначення, укладеним між Бобровицькою міською радою (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (орендарем), тобто господарського договору, і розгляд такого спору в силу вимог пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України належить до господарської юрисдикції. Факт реєстрації припинення учасником такого спору ? фізичною особою підприємницької діяльності не змінює його господарську юрисдикцію.
За таких обставин цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства. Тому судові рішення належить скасувати і закрити провадження у справі.
Оскільки встановлено підстави для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі, то суд касаційної інстанції доводи касаційної скарги по суті вирішення спору і відповідні підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалені з порушенням правил юрисдикції загальних судів. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити.
Оскільки касаційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасувати.
Провадження у справі № 729/198/25 закрити. 
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 рокувтрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко