КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/3357/25 
Провадження № 2/552/116/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.06.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді Турченко Т.В., 
При секретарі – Дмитриченковій Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

24.04.2025 року до Київського районного суду м. Полтави через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1309-1895 від 04.12.2023 року в розмірі 43500 грн. на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з яких: 8700 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 34800 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами та судові витрати.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 15.10.2025 року за клопотанням відповідача витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" та з АТ «Альфа-Банк» докази, а саме: доказ, який би підтверджував або спростовував факт перерахування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №№1309-1895 від 04.12.2023 року.
Так, згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду, на ім`я ОСОБА_1 не зафіксовано зарахувань від 04.12.2023 року.
Ухвалою суду від 25.11.2025 року за клопотанням відповідача витребувано з АТ «Сенс Банк» докази, а саме: доказ, який би підтверджував або спростовував факт перерахування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №№1309-1895 від 04.12.2023 року.
Згідно інформації АТ «Сенс Банк», наданої на виконання ухвали суду, на ім`я ОСОБА_1 не зафіксовано зарахувань з дати укладання договору 04.12.2023 року по 07.12.2023 року.
Ухвалою суду від 04.05.2026 року за клопотанням відповідача витребувано АТ «УКРГАЗБАНК» докази, а саме: доказ, який би підтверджував або спростовував факт перерахування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №№1309-1895 від 04.12.2023 року.
Згідно інформації АТ «УКРГАЗБАНК», наданої на виконання ухвали суду, ОСОБА_1 не є клієнтом АТ «УКРГАЗБАНК».
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_1 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що позивач в позовній заяві вказує на те, що 04.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1309-1895.
Відповідно до умов даного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 8700,00 грн., зі строком кредитування 300 днів, базовий період 21 днів, знижена 2,50 %, ставка 3,00 % в день. 
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
В свою чергу зазначили, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 24.03.2025 року, утворилася заборгованість в розмірі 43500 грн., що складається з 8700 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 34800 грн. простроченої заборгованості за нарахованими процентами.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023170430001416 вбачається, що 08.12.2023 року невстановлена особа під приводом надання грошових коштів у кредит з метою особистого збагачення з використанням електронно-обчислювальної техніки здійснила оформлення мікро-фінансових займів на ім`я ОСОБА_1 на загальну суму 56300 грн., а також заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у сумі 5501,38 грн, які були списані із її банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 після того як ОСОБА_1 продиктувала дані своєї картки.
Як вбачається з постанови слідчого СВ ВП №1 ГУНП в Полтавській області, кримінальне провадження № 12023170430001416 від 09.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_1 визнано потерпілою.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Крім того, за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд звертає увагу, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань (Постанова КГС ВС від 22.08.2024 у справі № 916/735/23).
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором».
Проте, під час розгляду справи судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не було надано суду жодних документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів.
З матеріалів справи також вбачається, що до позовної заяви додано розрахунок суми заборгованості, з якого неможливо визначити правильність нарахування заборгованості. З даного розрахунку не зрозуміло яким чином виникла заборгованість. 
Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
У випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним, що визначено статтею 1055 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 в справі 857/7/22).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачці кредитних коштів, користування нею кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки в задоволені позову відмовлено, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місце знаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення виготовлено 23.06.2026 року.

Головуючий суддя         Турченко Т.В.