ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/643/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.
та представників
ОГП: Пономаренко А.Є.,
відповідача-1: не з`явились,
відповідача-2: Шеховцев Є.С., 
відповідача-3: не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 
та рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2024
у справі № 911/643/19
за позовом Заступника керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави
до:
1) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області,
2) ОСОБА_1 ,
3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будагро компані»
про визнання недійсними наказів та договорів,
В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (нова назва Бориспільської окружної прокуратури Київської області) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (нова назва Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області) (далі - Держгеокадастру), ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будагро компані» (далі - ТОВ «Будагро компані») про визнання недійсними (враховуючи заяву про усунення недоліків):
- наказа Головного управління Держземагентства у Київській області №10-18689/15-16-сг від 08.09.2016, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3223387400:05:008:0120 площею 35,4075 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області;
- наказа Головного управління Держземагентства у Київській області №10-27870/15-16-сг від 28.12.2016, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 площею 18,0806 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області;
- наказа Головного управління Держземагентства у Київській області №10-17588/15-16-сг від 20.09.2017, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 3223384100:04:001:0060 площею 40,2957 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області;
- договору оренди земельної ділянки, укладеного 05.12.2016 між Держгеокадастром та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223387400:05:008:0120 площею 35,4075 га на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі, право оренди на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №17962586;
- договору оренди земельної ділянки, укладеного 24.01.2017 між Держгеокадастром та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 площею 18,0806 га на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі, право оренди на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №18879767;
- договору оренди земельної ділянки, укладеного 25.10.2017 між Держгеокадастром та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223384100:04:001:0060 площею 40,2957 га на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі, право оренди на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №23091319;
- договору суборенди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Будагро компані» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 площею 18,0806 га на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі, право оренди на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №22160962.
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.02.2024 (суддя Ярема В.А.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 (колегія суддів у складі: Тищенко А.В. - головуючий, Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.), у задоволенні позову відмовлено.
Судами обох інстанцій встановлено, що 18.03.2016 громадянин України ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із заявами за вхідними номерами №№К-7577/0/5-16, К-7578/0/5-16 та К-7579/0/5-16, якими просив відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду терміном на 49 років для ведення фермерського господарства, відповідно: - орієнтовною площею 41,0000 га на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області; - орієнтовною площею 44,0000 га на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області; - орієнтовною площею 36,0000 га на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області.
В матеріалах справи наявні копії зазначених заяв, а також копії доданих до них: обґрунтування розмірів земельних ділянок зі схемами їх розташування; паспорту, картки фізичної особи-платника податків та трудової книжки ОСОБА_1 
21.03.2016 за результатами розгляду вказаних заяв ГУ Держгеокадастру у Київській області наказами за вихідними номерами №№10-4288/15-16-сг, 10-4286/15-16-сг, 10-4291/15-16-сг від 21.03.2016 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, відповідно: - орієнтовною площею 41,0000 га на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області; - орієнтовною площею 44,0000 га на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області; - орієнтовною площею 36,0000 га на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області. Копії вказаних наказів наявні в матеріалах справи.
Надалі, на підставі відповідно поданих ОСОБА_1 06.09.2016, 21.12.2016 та 13.09.2017 клопотань і заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області видано накази, а саме:
- №10-18689/15-16-сг від 08.09.2016, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано вказаному громадянину в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку з кадастровим номером 3223387400:05:008:0120 площею 35,4075 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області;
- №10-27870/15-16-сг від 28.12.2016, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано вказаному громадянину в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 площею 18,0806 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області;
- №10-17588/15-17-сг від 20.09.2017, яким ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано вказаному громадянину в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку з кадастровим номером 3223384100:04:001:0060 площею 40,2957 га із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області (далі - накази, відповідно, за номерами 10-18689/15-16-сг, 10-27870/15-16-сг, 10-17588/15-17-сг/спірні накази).
Також відповідно до спірних наказів, копії яких додано до позовної заяви, зокрема, встановлено річний розмір орендної плати за користування такими земельними ділянками та доручено укласти договори оренди земельної ділянки.
05.12.2016 між ГУ Держгеокадастру у Київській області як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки №30/57-16-ДО, пунктом 1 якого погоджено, що орендодавець згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 08.09.2016 №10-18689/15-16-сг надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 35,4075 га, яка знаходиться на території Ташанської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області.
Пунктами 2, 4, 8, 9, 15 вказаного договору, з урахуванням додаткової угоди від 06.02.2017, сторони погодили такі умови оренди: в оренду передається: земельна ділянка кадастровий номер 3223387400:05:008:0120, площею 35,4075 га, в тому числі пасовищ - 35,4075 га; форма власності - державна; договір оренди укладено строком на 49 (сорок дев`ять) років; за користування вказаною земельною ділянкою встановлюється річний розмір орендної плати в розмірі 3 (трьох) відсотків від середнього розміру нормативної грошової оцінки пасовищ по Київській області; цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - землі сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства.
24.01.2017 між ГУ Держгеокадастру у Київській області як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки №2/57-17-ДО, пунктом 1 якого погоджено, що орендодавець згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 28.12.2016 №10-27870/15-16-сг надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 18,0806 га, яка знаходиться на території Переяславської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області.
Пунктами 2, 4, 8, 9, 15 вказаного договору, з урахуванням додаткової угоди від 02.03.2017, сторони погодили такі умови оренди: в оренду передається: земельна ділянка кадастровий номер 3223385000:03:001:0098, площею 18,0806 га, в тому числі ріллі - 18,0806 га; форма власності - державна; договір оренди укладено строком на 49 (сорок дев`ять) років; за користування вказаною земельною ділянкою встановлюється річний розмір орендної плати в розмірі 3 (трьох) відсотків від середнього розміру нормативної грошової оцінки пасовищ по Київській області; цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - землі сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства.
За доводами прокурора, земельну ділянку з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 ОСОБА_1 08.08.2017 передав ТОВ «Будагро компані» у суборенду строком на 48 років.
25.10.2017 між ГУ Держгеокадастру у Київській області як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки №47/57-17-ДО, пунктом 1 якого погоджено, що орендодавець згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 20.09.2017 №10-17588/15-17-сг надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 40,2957 га, яка знаходиться на території Ковалинської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області.
Пунктами 2, 4, 8, 9, 15 вказаного договору, з урахуванням додаткової угоди від 26.12.2017, сторони погодили такі умови оренди: в оренду передається: земельна ділянка кадастровий номер 3223384100:04:001:0060, площею 40,2957 га, в тому числі ріллі - 40,2957 га; форма власності - державна; договір оренди укладено строком на 25 (сорок дев`ять) років; за користування вказаною земельною ділянкою встановлюється річний розмір орендної плати в розмірі 4 (чотирьох) відсотків від середнього розміру нормативної грошової оцінки ріллі по Київській області, в сумі 51530,38 грн; цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - землі сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства.
На підтвердження наведених обставин до матеріалів справи прокурором долучено копії спірних договорів, а також копії актів приймання-передачі об`єкта оренди, якими ОСОБА_1 передано у користування для ведення фермерського господарства земельні ділянки за кадастровими номерами: 3223387400:05:008:0120, 3223385000:03:001:0098, 3223384100:04:001:0060 (далі - спірні земельні ділянки).
Право оренди на вказані земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення державним реєстратором записів про інше речове право, відповідно: 09.12.2016 за №17962586 (право оренди) - щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3223387400:05:008:0120; 02.02.2017 за №18879767 (право оренди) та 23.082017 за №22160962 (право суборенди) - щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3223385000:03:001:0098; 27.10.2017 за №23091319 (право оренди) - щодо земельної ділянки за кадастровим номером 3223384100:04:001:0060.
На підтвердження відповідних обставин прокурором до позовної заяви додано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2018 за №№148860221, 148860180 та 148860123 (далі - інформаційні довідки №№№148860221, 148860180 та 148860123).
Водночас суду першої інстанції не надано витребуваної ним у відповідачів 2, 3 копії договору суборенди земельної ділянки щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 площею 18,0806 га на території Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №22160962 право суборенди на вказану земельну ділянку (далі - спірний договір суборенди від 08.08.2017).
За ОСОБА_1 зареєстровано право оренди на земельні ділянки державної власності, передані протягом 2014, 2015 років на початку 2016 року на підставі відповідних договорів для ведення фермерського господарства, у тому числі і на території Тетіївського району Київської області, зокрема земельні ділянки за кадастровими номерами: 3221681600:05:004:0034, 3221681600:05:004:0033, 3224610100:06:012:0014, 3224610100:05:007:0023, 3224610100:06:019:0006, 3224610100:06:019:0007, 3224610100:05:002:0017, 3224610100:05:004:0020.
Обставини реєстрації за ОСОБА_1 права оренди на такі земельні ділянки, передані у 2014-2016 роках для ведення фермерського господарства, також підтверджено листом ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-10-0.222-14350/2-18 від 19.09.2018, копія якого наявна в матеріалах справи.
Крім того, за змістом вказаної вище інформаційної довідки 16.02.2018 на підставі договору оренди землі від 28.12.2012 (видавник/орендодавець - Тетіївська РДА) за ОСОБА_1 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3224610100:06:018:0001 площею 41,7642 га для ведення фермерського господарства на території Тетіївського району Київської області, а також 16.02.2018 на вказану земельну ділянку зареєстровано право суборенди за Фермерським господарством «К-Агро» (ідентифікаційний код 38207781) на підставі договору суборенди від 01.12.2017 (видавник/орендодавець ОСОБА_1 ).
З наявних же в матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.12.2018 за №1004754881 та №1004754876 слідує, що Фермерське господарство «К-Агро» (ідентифікаційний код 38207781), як юридичну особу, зареєстровано Тетіївською РДА 04.05.2012 із внесенням до реєстру відповідних відомостей про місцезнаходження такого господарства у Тетіївському районі та про засновника і керівника - ОСОБА_1 .
Тобто до моменту надання дозволу на розробку проектів землеустрою та відведення ГУ Держгеокадастру у Київській області на підставі спірних наказів у користування ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності за кадастровими номерами: 3223387400:05:008:0120, 3223385000:03:001:0098, 3223384100:04:001:0060, вказаним громадянином вже отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності для ведення фермерського господарства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив з того, що прокурором належними і достовірними доказами доведено порушення прав та інтересів держави внаслідок прийняття Держгеокадастром спірних наказів про передачу у користування ОСОБА_1 за пільговою процедурою (без проведення торгів) земельних ділянок за кадастровими номерами: 3223387400:05:008:0120, 3223385000:03:001:0098, 3223384100:04:001:0060 для ведення фермерського господарства. Водночас, суд дійшов висновку, що не є належним та ефективним способом захисту вимоги прокурора про визнання недійсними наказів Держгеокадастру, договорів оренди та договору суборенди, адже задоволення таких вимог не призведе до відновлення майнового права держави щодо земельних ділянок. Одночасно судом відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора, спрямованих до ТОВ «Будагро компані», оскільки не доведено порушення вказаним товариством прав та законних інтересів держави. Крім того суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлення від імені держави прокурором позову, зокрема, про визнання недійсними наказів до самої ж держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не відповідає положенням ч.1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки у вказаному спорі Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є уповноваженим органом на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах із правом звернення до суду з метою відновлення майнових прав держави щодо земельних ділянок, а, головні управління Держгеокадастру в областях є територіальними органами самого Держгеокадастру, відтак усі ці органи виконують одні функції держави, проте у різних обсягах в межах наданих ним повноважень.
Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами порушено норми процесуального права (ст.ст. 2, 7, 11, 13, 52, 236, 269 ГПК України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст.ст. 203, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»), ст. ст. 13, 34 (Закону України «Про оренду землі») та без урахування висновків Верховного Суду та Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21, від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19. За доводами скаржника, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати лише один раз, є усталеним у судовій практиці Верховного Суду. Органи Держгеокадастру, здійснюючи контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, наділені повноваженнями на звернення до суду з позовом лише щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, про розірвання договору оренди, ефітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту та про припинення права постійного користування земельною ділянкою. Як наслідок, ГУ Держгеокадастру у Київській області не наділене повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у даній справі, оскільки не має права ініціювати судовий захист поза межами повноважень, наданих йому законом. Тому в даному випадку прокуратурою належним чином обґрунтовано підстави самостійного звернення до суду з даним позовом, оскільки уповноважений державний орган в силу допустимих ним порушень вимог земельного законодавства в даному випадку визначений відповідачем, що унеможливлює його одночасного визначення позивачем та відповідачем. Також вказує на те, що оскарження в судовому порядку наказів Держгеокадастру, які є підставою виникнення у орендаря цивільних прав - є належним способом захисту порушеного права. Що ж до визнання недійсними договорів, то законом чітко визначено наслідки визнання недійсності правочину - повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому відмова судів у задоволенні позову з підстав обрання неефективного способу захисту є порушенням принципу правової визначеності та позбавляє права на справедливий судовий розгляд.
Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, про що зазначено вище.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2024 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.01.2025 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 17.12.2024.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 12.12.2024 (через систему "Електронний суд") та 16.12.2024 (поданий поштою) від Держгеокадастру надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому представник вказує на помилковість доводів скаржника та правильність висновків судів попередніх інстанції, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Також до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 13.12.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому представник вказує на помилковість доводів скаржника та правильність висновків судів попередніх інстанції, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2025 зупинено касаційне провадження у справі № 911/643/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/186/23.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 поновлено провадження у справі № 911/643/19 та призначено касаційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2024 до розгляду на 15.07.2025.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2025 зупинено касаційне провадження у справі № 911/643/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/511/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення за результатами такого розгляду.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 поновлено провадження у справі № 911/643/19 та призначено касаційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2024 до розгляду на 23.06.2026.
Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи ((див. постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)).)
При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Так суди обох інстанцій дійшли висновку, що ГУ Держгеокадастру у Київській області не було дотримано порядку передачі ОСОБА_1. в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок за кадастровими номерами: 3223387400:05:008:0120, 3223385000:03:001:0098, 3223384100:04:001:0060, і що отримання у користування ОСОБА_1 спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності за спрощеною процедурою (без проведення земельних торгів) та, власне, спірні накази ГУ Держгеокадастру у Київській області не відповідають нормам законодавства, зокрема суперечать вимогам статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 123, 134 Земельного кодексу України.
Вказаних висновків прокурор у касаційній скарзі не спростовує, а тому, враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів їх не перевіряє.
Водночас суди обох інстанцій дійшли висновків, зокрема, що не є належним та ефективним способом захисту вимоги прокурора про визнання незаконними наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області, адже задоволення таких вимог не призведе до відновлення майнового права держави щодо земельних ділянок.
Так у пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (пункт 4.50 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 910/9933/20).
Суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).
Оскільки прийняті Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області накази про надання у користування ОСОБА_1 земельних ділянок за кадастровими номерами: 3223387400:05:008:0120, 3223385000:03:001:0098, 3223384100:04:001:0060 реалізовано внаслідок укладення відповідних договорів оренди від 15.12.2016, 24.01.2017 та 25.10.2017. тобто вони вичерпали свою дію виконанням, визнання їх недійсними не може забезпечити ефективного захисту прав держави, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення таких договорів.
Подібний правовий висновок викладено у пункті 8.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, п. 6.7 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 910/8100/24, який враховується колегією суддів під час розгляду справи.
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127).
Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту щодо визнання недійсними наказів Держгеокадастру не є належним та ефективним способом захисту прав, що є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. 
Оскільки звернення до суду із застосуванням неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Стосовно ж вимог про визнання недійсними як укладених між відповідачами 1, 2 договорів оренди від 15.12.2016, 24.01.2017 та 25.10.2017, так і договору суборенди, суди обох інстанцій виходили з того, що заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача. При цьому з наявних в матеріалах справи копій наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-6159/15-19-сг від 29.08.2019, укладеної 06.09.2019 між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Київській області угоди про дострокове розірвання договору оренди та акта від 06.09.2019 слідує, що ОСОБА_1 повернув до державної власності земельну ділянку з кадастровим номером 3223387400:05:008:0120. До того ж, як слідує з наявних в матеріалах справи копій угоди від 03.05.2019 про розірвання договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 3223385000:03:001:0098 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №165822331 від 08.05.2019, вказну земельну ділянку Товариство з обмеженою відповідальністю "Будагро компані" повернуло ОСОБА_1 . Втім, з огляду на зазначені норми права та обставини спору, суди виснували, що прокурором не доведено та необґрунтовано, яким чином будуть відновлені майнові права держави як позивача щодо земельних ділянок внаслідок визнання недійсними спірних договорів оренди та суборенди, тоді як доводи прокурора про відсутність у спірних договорах такої істотної умови як ціна не є таким обґрунтуванням. Отже, суди дійшли висновку про те, що не є належним та ефективним способом захисту вимоги прокурора про визнання недійсними договорів оренди та договору суборенди без обґрунтування та заявлення вимог, які б були спрямовані на відновлення майнових прав держави на земельні ділянки.
Колегія суддів звертає уваги на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі № 907/801/20 також викладено висновок, відповідно до яких: 
"28. Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.
Уточнюючи висновок, викладений в пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України). 
29. Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пункті 48 постанови від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 сформулювала висновок про те, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
30. Переглядаючи справу в апеляційному порядку та змінюючи мотиви рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними оспорюваних договорів оренди, апеляційний суд виходив із неефективності обраного позивачем способу захисту своїх прав, зокрема, з огляду на заявлення вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору без її поєднання з вимогою про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину шляхом повернення спірних земельних ділянок, що цілком відповідає усталеній правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 і в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.02.2025 у справі № 911/2748/21, від 11.03.2025 у справі № 924/1341/23."
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів оренди землі з мотивів обрання прокурором неефективного способу захисту прав та інтересів держави, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (пункт 77), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148)).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного та місцевого господарських судів. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до положень ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильне застосування судами норм матеріального права, підстав для скасування оскаржених судових рішень у касаційному провадженні немає, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів підлягають залишенню без змін.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржені судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 та рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2024 у справі № 911/643/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С.К. 
Судді: Волковицька Н.О.
Случ О.В.