ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р. Справа№ 910/9181/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Буравльова С.І. 
Алданової С.О. 

за участю секретаря судового засідання: Жукової К.Д.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Самара В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025, повний текст якого складено та підписано 20.11.2025
у справі №910/9181/24 (суддя Ломака В.С.)
за позовом Акціонерного товариства "Завод "Екватор"
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Рух справи 

Акціонерне товариство "Завод "Екватор" (далі - позивач, Завод) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 4 077 601,65 грн, з них: 2 600 000,00 грн - основний борг, 753 141,11 грн - інфляційні втрати, 178 104,38 грн - 3 % річних, 546 356,16 грн - пеня.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 27.08.2021 №53-129-01-21-02326 в частині оплати поставленого позивачем товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 в справі №910/9181/24 (суддя Павленко Є.В.) суд частково задовольнив позов Заводу та стягнув з відповідача на користь позивача 2 600 000,00 грн. основного боргу, 271 753,43 грн пені, 753 141,11 грн. інфляційних втрат та 177 890,68 грн 3 % річних. У задоволенні решти вимог Заводу суд відмовив.
03.12.2024 позивач подав заяву, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з Компанії в особі Філії 80 000,00 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи.
11.12.2024 відповідач подав заперечення посилаючись на те, що заявлений розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи, є значно завищеним та не відповідає обсягу наданої правничої допомоги. На думку відповідача, вказані судові витрати позивача не були необхідними, оскільки представництво його інтересів могло здійснюватися директором Товариства або його штатними юристами. У зв`язку з цим витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 80 000,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 суд стягнув з відповідача на користь Заводу 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постановами Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 року в справі №910/9181/24 рішення господарського суду міста Києва від 21.11.2024 року та додаткове рішення цього суду від 12.12.2024 року були залишені без змін.
Верховний Суд постановою від 02.07.2025 в частині стягнення пені та 3% річних скасував рішення господарського суду міста Києва від 21.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025, а також додаткове рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 в справі №910/9181/24, а справу передав на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
За результатами нового розгляду справи, рішенням від 29.10.2025 у справі №910/9181/24 Господарський суд міста Києва позовні вимоги Заводу про стягнення з Компанії 271 753,43 грн. пені та 177 890,68 грн 3 % річних задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 177 890,68 грн 3 % річних, відмовивши у задоволенні вимоги Заводу про стягнення з відповідача 271 753,43 грн пені. 
10.11.2025 позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача витрат з оплати правової допомоги в розмірі 80 000,00 грн.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Під час нового розгляду справи, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 заяву Акціонерного товариства "Завод "Екватор" від 10.11.2025 про розподіл судових витрат у справі №910/9181/24 суд задовольнив частково. Стягнув з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Акціонерного товариства "Завод "Екватор" 25 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги. У задоволенні решти вимог заяви Акціонерного товариства "Завод "Екватор" від 10.11.2025 про розподіл судових витрат у справі №910/9181/24 відмовив. 
Суд виходив з того, що заявлений позивачем розмір витрат на суму 80 000 грн не повною мірою відповідає критеріям співмірності та пропорційності. Надані договори та платіжні доручення не є безумовною підставою для стягнення всієї суми з опонента, якщо вона є завищеною. Керуючись принципами розумності, пропорційності та справедливості, враховуючи заперечення відповідача, суд ухвалив частково задовольнити заяву позивача і визначив співрозмірною суму стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. У задоволенні решти вимог у розмірі 55 000 грн суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн у справі №910/9181/24. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: 
- справа не потребувала значних зусиль для формування правової позиції, збирання доказів, проведення експертиз, аналізу судової практики, а також містила незначну кількість документів і не вимагала спеціальних знань чи значного часу на підготовку;
- представництво позивача у суді могло здійснюватися через директора або штатних юристів підприємства. Залучення стороннього адвоката було правом і власним бажанням позивача, зумовленим його фінансовими можливостями, а не гострою необхідністю чи відсутністю спеціальних навичок, тому ці витрати не повинні перекладатися на відповідача;
- в наданому позивачем описі робіт вказані лише назви послуг та кількість витрачених годин, однак не зазначено вартість кожної години та загальну вартість окремої послуги. Через це неможливо встановити відповідність між реально виконаною роботою та сумою, заявленою до оплати;
- заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, фактично витраченим адвокатом;
- на думку апелянта, суд першої інстанції порушив процесуальні норми та не з`ясував належним чином обставини щодо «реальності» (дійсності та необхідності) адвокатських витрат, а також критерію «розумності» їхнього розміру.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

Позивач щодо доводів апеляційної скарги заперечив та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Зокрема, позивач посилається на те, що:
- твердження скаржника про те, що позивач залучив адвоката лише через власні фінансові можливості, а не через відсутність навичок, названо абсурдним. Згідно зі статтею 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу і є вільним у виборі свого захисника. Метою відшкодування судових витрат є забезпечення ефективного захисту прав особи в суді;
- договором про надання правничої допомоги було визначено винагороду адвокату у фіксованому розмірі, що склав 80 000 грн. Особливістю фіксованого гонорару є те, що він не залежить від фактично витраченого адвокатом часу на кожну окрему послугу. Встановлення такої форми оплати звільняє від обов`язку зазначати витрачений час та вартість кожної дії в детальному описі робіт;
- чинне процесуальне законодавство не покладає на сторону, яка просить відшкодувати витрати, обов`язок доводити обґрунтованість їх ринкової вартості та надавати відповідні докази;
- розмір адвокатського гонорару погоджується виключно між адвокатом та клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Втручання суду для зменшення суми можливе лише за умови, якщо є докази, що підтверджують невідповідність цих витрат фактично наданим послугам. Ігнорування умов договору щодо обчислення гонорару порушує принцип свободи договору;
- суд належним чином дослідив обставини справи та дав їм правову оцінку. Зі свого боку, апелянт не навів жодних переконливих аргументів чи норм законодавства, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Буравльов С.І., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з господарського суду першої інстанції. 
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/9181/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 16.03.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 09.03.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 09.03.2026 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.
16.03.2026 судове засіданні у цій справі не відбулось у зв`язку з відсутністю можливості авторизації в особистому кабінеті Електронного суду, що в свою чергу, призвело до неможливості проведення технічної фіксації судових засідань, про що складено Акт від 16.03.2026, який долучено до матеріалів справи №910/9181/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 повідомлено учасників справи про призначення справи №910/9181/24 до розгляду на 20.04.2026.
20.04.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у короткостроковій відпустці. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 повідомлено учасників справи про призначення справи №910/9181/24 до розгляду на 01.06.2026. 

Явка представників учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні 01.06.2026 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання 01.06.2026 представник позивача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного додаткового судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті додаткової постанови 

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною другою статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи
Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий висновок міститься в п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України").
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За результатами розгляду справи, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000,00 грн (гонорар). 
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем додано до суду наступні копії доказів:
- Договору про надання правничої допомоги №2 від 18.03.2024 (долучено до позову);
- детального опису робіт від 02.12.2024;
- платіжної інструкції №2722 від 24.07.2024 на суму 40 000,00 грн;
- платіжної інструкції №4296 від 02.12.2024 на суму 40 000,00 грн.
З огляду на подані докази, суд першої інстанції враховував, що 18.03.2024 року між ним (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Астрея-груп" (далі - Об`єднання) договору про надання правничої допомоги №2 (далі - Договір), за змістом якого Об`єднання зобов`язалося надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим правочином, а саме: підготувати процесуальні документи та здійснити супровід справи за позовом Заводу до Компанії про стягнення боргу за договором поставки від 27.08.2021 року № 53-129-01-21-02326 у суді першої інстанції, а Завод, у свою чергу, - оплати замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами.
У пункті 1.2 Договору його сторони визначили перелік та характер послуг Об`єднання за цим правочином.
Згідно з пунктом 3.1 Договору за обумовлену останнім правову допомогу замовник сплачує Об`єднанню винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, який складає 80 000,00 грн.
Відповідно до пункту 4.1 означеної угоди умови, форма та порядок розрахунків визначаються сторонами за взаємною згодою, а саме: 40 000,00 грн. замовник переховує на рахунок Об`єднання на стадії підготовки позовної заяви; 40 000,00 грн. замовник перераховує Об`єднанню після ухвалення рішення у справі судом першої інстанції.
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 18.03.2027 року (пункт 2.1 Договору).
На підтвердження обсягу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу Завод також надав суду детальні описи виконаних робіт від 02.12.2024 року та від 29.10.2025 року, які були оплачені позивачем у повному обсязі згідно з наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій від 24.07.2024 року №2722 на суму 40 000,00 грн та від 02.12.2024 року № 4296 на суму 40 000,00 грн.
Слід зазначити, що повноваження адвоката Об`єднання Ільїна О.В. на представництво інтересів Заводу в суді підтверджуються наявною в матеріалах справи копією ордеру на надання правової допомоги від 25.03.2024 року серії ВЕ №1114739, а також копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.05.2016 року серії МК №000968.
Дослідивши подані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 80 000,00 грн не повною мірою відповідає критеріям співмірності та пропорційності, а тому встановлений розмір цих витрат не може бути покладений на відповідача у повному обсязі та зменшив їх до 25 000,00 грн. У задоволенні решти вимог у розмірі 55 000 грн суд відмовив.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

За результатами розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80 000,00 грн (гонорар). (том 1, а.с. 212-214).
Згідно детального опису робіт від 02.12.2024, адвокатом виконано такі роботи (послуги): 
№	Дата	Найменування послуги	Тариф	К-ть годин	Сума до сплати, грн.	
1	18.03.24	Надання усної консультації.	2 000 грн/год.	3	6 000	
2	18.03.24	Ознайомлення, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів.	2 000 грн/год.	5	10 000	
3	06.05.24	Підготування претензії №34/92 від 06.05.2024.	2 000 грн/год.	4	8 000	
4	24.07.24	Аналіз законодавства, судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.	2 000 грн/год.	3	6 000	
5	24.07.24	Складання та направлення позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором поставки.	2 000 грн/год.	10	20 000	
б	14.08.24	Пошук та вивчення судової практики для формування правової позиції, підготовка до судового засідання.	2 000 грн/год.	2	4 000	
7	16.08.24	Підготування та направлення відповіді на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за Договором поставки.	2 000 грн/год.	5	10 000	
8	26.09.24	Участь у судовому засіданні.	2 000 грн/год.	1	2 000	
9	24.10.24	Участь у судовому засіданні.	2 000 грн/год.	2	4 000	
10	21.11.24	Участь у судовому засіданні.	2 000 грн/год.	1	2 000	
11	22.11.24	Підготування заперечення на заяву про відстрочення виконання судового рішення.	2 000 грн/год.	3	6 000	
12	28.11.24	Участь у судовому засіданні.	2 000 грн/год.	1	2 000	
Всього: 80 000,00 грн	

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, а також заперечення відповідача, колегією встановлено наступне. 
Позов у справі що розглядається заявлений у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки від 27.08.2021 №53-129-01-21-02326 в частині оплати поставленого позивачем товару.
Судом першої інстанції враховано, що із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22). 
Оцінюючи подані позивачем на підтвердження понесених ним адвокатських витрат документи, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідні витрати не повинні мати надмірний характер, а також мають відповідали критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру, з урахуванням обставин справи.
Отже, на підставі викладеного, суд першої інстанції, відповідно до положень ст.ст. 126, 129 ГПК України, враховуючи неспівмірність суми заявлених витрат у розмірі 80 000,00 грн зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, дійшов правомірного висновку про стягнення 25 000,00 грн. 
Скаржник наголошує, що суперечка щодо стягнення заборгованості за договором не мала високої складності. Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд повністю погодився з цим аргументом скаржника під час первинного розгляду заяви. Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим на надання послуг, та обсягом наданих послуг. Оскільки первісно заявлена позивачем сума складала 80 000,00 грн, суд першої інстанції, оцінивши складність справи, обсяг доказової бази та часткове задоволення позовних вимог, вже зменшив розмір витрат до 25 000,00 грн (більше ніж на 68%). Остаточна сума є справедливою, розумною у межах судових витрат, яка корелює із сумою основного позову (4 077 601,65 грн). Подальше зменшення суми до 10 000,00 грн призведе до явного порушення балансу інтересів сторін та звуження права особи на компенсацію витрат, понесених у зв`язку з правомірним захистом своїх прав.
Твердження апелянта про те, що витрати на адвоката не є неминучими через можливість залучення штатних юристів або директора, є юридично необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу та свободу у виборі захисника своїх прав. Чинне процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо стягнення витрат на правничу допомогу залежно від наявності у штаті юридичної особи власних юристів. Дана позиція є абсолютно сталою у судовій практиці. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №910/14741/18 та від 23 листопада 2023 року у справі № 910/19131/22 чітко сформовано правовий висновок: «наявність у штаті юридичної особи власної правової служби (юрисконсульта) не обмежує права такої особи на отримання професійної правничої допомоги адвоката та, відповідно, не позбавляє її права на відшкодування понесених у зв`язку з цим судових витрат». 
Апелянт посилається на неможливість ідентифікації вартості конкретних дій адвоката через відсутність погодинної тарифікації. Судом встановлено, що відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги, укладеного між АТ «Завод «Екватор» та адвокатом, розмір гонорару визначено у вигляді фіксованої суми - 80 000,00 грн за ведення справи у суді першої інстанції. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у разі якщо гонорар визначено у фіксованому розмірі, деталізація часу, витраченого на кожну окрему послугу (похвилинний чи погодинний опис), не є обов`язковою. Фіксований гонорар сплачується за сам факт надання правової допомоги (всього комплексу дій) незалежно від витраченого часу. Відтак, опис робіт із переліком наданих послуг без зазначення ціни за кожну годину є належним та достатнім доказом у розумінні ст. 126 ГПК України.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні докази (договір, детальний опис наданих послуг, ордер, платіжні доручення) та належним чином застосував принципи розумності, пропорційності та справедливості, а також врахував практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «East/West Alliance Limited проти України», «Лавентс проти Латвії»), згідно з якими суд зобов`язаний оцінити, чи були витрати дійсно понесені та чи є їхній розмір обґрунтованим. Зменшення суми місцевим судом до 25 000,00 грн свідчить про реальне та глибоке дослідження обставин справи, а не про формальний підхід.
Отже, виходячи з наведеного, суд правомірно зменшив суму фактично сплачених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката до розумної суми з урахуванням положень процесуального законодавства, достатньою мірою обґрунтував своє рішення та навів необхідні аргументи, на підставі яких дійшов висновку про часткове стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Разом з тим, колегія зазначає, що апелянтом не спростовані висновки суду першої інстанції, всім обставинам, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі судом першої інстанції надана належна правова оцінка на підставі сукупності належних та допустимих доказів. Норми матеріального та процесуального права судом першої інстанції застосовані правильно. 
За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у діях суду попередньої інстанції під час винесення оскаржуваного додаткового рішення місцевого суду. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши справу колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства. 

Судові витрати

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/9181/24 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано, - 11.06.2026.  

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова