Справа № 368/1914/25
Провадження № 2/368/410/26 
Рішення
Іменем України
(Заочне)

"17" червня 2026 р. Кагарлицький районний суд Київської області 

в складі:

Головуючий суддя – Закаблук О.В.
При секретарі судового засідання – Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, суд, -
В С Т А Н О В И В :

12.11.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просиа суд винести рішення, на підставі якого:
1. Розірвати шлюб між ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано Виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04 листопада 1997 року зроблено відповідний актовий запис № 9.
Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги), - позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:
- 04 листопада 1997 року, він, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Позивач), - уклав шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), який було зареєстровано Виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04 листопада 1997 року зроблено відповідний актовий запис № 9.
Від шлюбу в них двоє спільних дітей, які на даний час вже дорослі та проживають окремо.
Наразі шлюбні відносини між ним та Відповічем фактично припинені з останніх чисел серпня 2025 року, після того, як Відповідач після сварки, зібрала свої речі та залишила їхнє спільне місце проживання, що в АДРЕСА_1 , та пішла в невідомому йому напрямку. З того часу разом не проживають і жодних стосунків не підтримують. Це вже третій випадок, коли вона залишала їхнє місце проживання.
Протягом часу їхнього спільного проживання, між ним та Відповідачем виникали постійні сімейні сварки із-за того, що вони між собою не сходяться характерами та не вміють поступатися один-одному, різні погляди на життя та сімейні цінності.
Подальше спільне життя його і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, так як між ними наразі відсутнє почуття кохання один до одного, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними були постійні сварки,
Крім того, їхні з Відповідачем погляди на сімейне життя дуже різняться. Його дружина придавлює його, як особистість і не дає змоги розвиватися.
Відповідно до ст. 52 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку.
Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Однак нехтуючи законним вимогам, Відповідач не дотримується визначених в ст 51 СК України положень.
У зв`язку із цим він вважає, що примирення між ним та Відповідачем неможливе, а тому немає необхідності на встановлення певного терміну для примирення, так як це не дасть очікуваного результату.
Відповідно до п. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до п. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Шлюб з Відповідачем вони розривають вперше.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
На виконання вимог вказаної п. 6, 7, 8, 10 ч. З ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:
- п.6. - ним не вживалися заходи врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ.
- п.7 - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, Позивачем не здійснювалися.
- п.8 - усі докази, що були наявні у Позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки". Оригінали зазначених письмових доказів, знаходяться у нього.
- п. 10 - надає власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Таким чином, на підставі викладеного та у відповідності ст. 51, 52, ч.2 ст.104, ст.105, 110, 112 СК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 23, 27, 28, 43, 58, 60, 62, 175 та 184 ЦПК України, - позивач просить задовольнити вимогги, викладені в прохальнівй частині позовної заяви (позовні вимоги).
12.11.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1914/25, провадження № 2/368/1186/25.
08.12.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла довідка, яка видана 18.11.2025 року Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що, -  ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), - відповідачка в даному цивільному провадженню, - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
16.01.2026 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 19.01.2026 року.
19.01.2026 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 09 год. 00 хв. 27.03.2026 року в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 .
При цьому, - суд зазначає, - в підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2026 року, відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, (шляхом направлення поштового відправлення з повідомленням про вручення та поміщенням оголошення на фоіційному веб – сайті суду), що підтверджується матеріалами справи.
Відповідачка ОСОБА_2 не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідачка не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність.
З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідачки ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2026 року, - неповажною.
В підготовче судове засідання, яке відбулося 27.03.2026 року, позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов, - підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, просить не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору.
В підготовче судове засідання, яке відбулося 27.03.2026 року, відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явилася, повторно, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, (шляхом направлення поштового відправлення з повідомленням про вручення та поміщенням оголошення на фоіційному веб – сайті суду), що підтверджується матеріалами справи.
Відповідачка ОСОБА_2 не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідачка не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність.
З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідачки ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 27.03.2026 року, - неповажною, та такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання в даній справі.
27.03.2026 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання (без участі сторін по справі), по результатах якого, - на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 год. 00 хв. 29.05.2026 року.
В судове засідання, яке відбулося 29.05.2026 року, позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов, - підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, просить не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору.
В судове засідання, яке відбулося 29.05.2026 року, відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явилася, повторно, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, (шляхом направлення поштового відправлення з повідомленням про вручення та поміщенням оголошення на фоіційному веб – сайті суду), що підтверджується матеріалами справи.
Відповідачка ОСОБА_2 не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідачка не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність.
З огляду на вищевказане, - суд визнав неявку відповідачки ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 29.05.2026 року, - неповажною.
29.05.2026 року слухання справи відкладено на 16 год. 00 хв. 17.06.2026 року, - в зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 .
В судове засідання, яке відбулося 17.06.2026 року, позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, проте, - в матеріалах справи міститься письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов, - підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити, категорично заперечує проти надання терміну на примирення, просить не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати у виді сплаченого судового збору.
В судове засідання, яке відбулося 17.06.2026 року, відповідачка ОСОБА_2 , - не з`явилася, повторно, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, (шляхом направлення поштового відправлення з повідомленням про вручення та поміщенням оголошення на фоіційному веб – сайті суду), що підтверджується матеріалами справи.
Відповідачка ОСОБА_2 не надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву у строки, які вказані в судовій ухвалі про відкриття провадження, відповідачка не надіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність.
З огляду на вищевказане, - суд визнав повторну неявку відповідачки ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 17.06.2026 року, - неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню слухання справи по суті поданої позовної заяви, - шляхом проведення заочного розгляду справи – з винесенням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення заочного судового рішення, як окремого процесуального документу, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК – «Заочний розгляд справи».
Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:
1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.
Як вбачається з позиції позивача ОСОБА_1 , яка висловлена ним в письмовому клопотанні, - позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (без участі відповідачки), та, відповідно, - не заперечує проти винесення заочного рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, - відповідачка ОСОБА_2 , - неодноразово повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явилася 4 (чотири) рази поспіль, причому – кожну неявку відповідачки в судові засідання, - суд визнав неповажною.
Відповідачка ОСОБА_2 не надіслала на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомила про причини своєї неодноразової неявки, не надіслала на адресу суду заяву про відкладення слухання справи, не подала відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслала заяви про слухання справи у її відсутності, відповідно, - її неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті, - без участі відповідачки, - з винесенням заочного рішення.
Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:
1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:
1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:
1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:
- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо така адреса відсутня.
Підсудність.
Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров ’я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.
Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного заняття (роботи).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з:
- довідки, яка видана 18.11.2025 року Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що, -  ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), - відповідачка в даному цивільному провадженню, - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Що стосується тієї обставини, що с. Халча Київської області, - наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:
Пунктом 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про затвердження воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - с. Халча, - відноситься до Обухівського району Київської області.
Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як с. Халча Київської області, - до адміністративно – територіальної реформи, - входило до складу Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.
Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідачки, та враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, - так як дана позовна заява подана за місцем реєстрації фізичної особи – відповідача, отже, - в даному випадку має місце загальна підсудність, - підсудність за місцем реєстрації фізичної особи - відповідача.
Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.
Позивачем по даній справі є фізична особа – ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13 січня 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ). 
Відповідачем по справі є фізична особа, – ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Стави Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 20 листопада 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).
Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.
- 04 листопада 1997 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , – відповідачкою по справі.
Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане (повторно) 17 жовтня 2025 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому зазначено, що:
- ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянин України), -
- та ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянка України), -
- зареєстрували шлюб 04 листопада 1997 року, про що 04 листопада 1997 року виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області складено відповідний актовий запис за № 9.
Прізвище після державної реєстрації шлюбу: 
Чоловіка – ОСОБА_7 .
Дружини – ОСОБА_7 .
Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх (малолітніх) дітей – не мають.
Сторони розривають шлюб вперше.
Відомостей про вагітність позивачки в матеріалах справи немає.
Майнового спору між сторонами – з матеріалів цивільного провадження – не вбачається.
Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.
Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_1 станом на час винесення рішення не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 9 – ти місяців, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами на протязі тривалого часу (більше року) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, - практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою.
Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, - позивач ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно – сімейні відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше, як 9 місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам.
Що стосується відповідачки ОСОБА_2 , - то вона не з`явилася в судові засідання чотири рази, - поспіль, що, на думку суду, - опосередковано вказує на ту обставину, що вона байдуже відноситься до існування даного шлюбу, що, в свою чергу, - розцінюється судом як опосередкована згода відповідачки на розірвання шлюбу.
Враховуючи як категоричну позицію позивача, так і опосередковано позитивну позицію відповідачки, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам повторного строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити інтересам позивача.
Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.
Норми Конституції України.
Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.
Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.  Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. 
Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.
Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня пряма згода на продовження існування даного шлюбу як у позивача ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, так і (на думку суду), - присутня і опосередкована згода відповідачки ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача.
Норми галузевого права, - норми СК України.
Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.
Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 9 місяців, - відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 9 – ти місяців, - завдяки його державній реєстрації, хоча нормальних, фактичних – шлюбно – сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 9 – ти місяців), - відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, - між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, в різних населених пунктах, - лише посилюються.
Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.
Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 9 – ти місяців, - не проживають як чоловік та жінка, у позивача ОСОБА_1 , - відсутнє бажання підтримувати будь – які відносини з відповідачкою ОСОБА_2 , що є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, - що обумовлено тими обставинами, що сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, та не бажають більше проживати спільно, як одна сім`я, - з огляду на обставини, які судом зазначено вище.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.
Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. 
Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 
Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.
Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь – яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.
Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.
Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.
Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.
Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивача ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в опосередкованій позиції відповідачки ОСОБА_2 , яка ігнорує судові засідання, тобто, на думку суду, - до факту розіравння шлюбу – відноситься байдуже.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь – який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.
Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно – сімейних відносин тривалий час, - більше 9 – ти місяців, у матеріалах справи відсутні відомості по вагітність відповідачки, спорів майнового спору між сторонами, - не вбачається, спільних неповнолітніх (малолітніх) дітей, - у сторін немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.
Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача, окрім того, суд вважає, що існування даного шлюбу, - не становить цінності ні для сторін по справі, ні для держави.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.
Що стосується прізвища, яке буде мати позивачка після розірвання даного шлюбу, то суд зазначає:
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки ОСОБА_2 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.
Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд в даному цивільному провадженні не приймає рішення про прізвище, яке матиме відповідачка ОСОБА_2 після вступу даного рішення в законну силу, адже, - в матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання відповідачки ОСОБА_2 . 
Що стосується порядку та способу виконання даного рішення в частині розірвання шлюбу, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.
Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:
- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце;
- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;
- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ст.ст. 180 – 183, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;
- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, - позов підлягає до задоволення;
- підстав для допуску рішення до негайного виконання- немає;
- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися;
- судові витрати слід залишити за позивачем (з огляду на його письмове клопотання).
Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, а тому, зважаючи на обставини справи, - суд вважає, що примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому, - має бути розірваний на підставі рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 – 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 04 листопада 1997 року виконавчим комітетом Переселянської сільської ради Кагарлицького району Київської області, - між:
- ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13 січня 2015 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), та, -
- ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою село Стави Кагарлицького району Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 20 листопада 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_4 ), -
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , видане (повторно) 17 жовтня 2025 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, - 
- актовий запис за № 9, складений 04 листопада 1997 року виконавчим комітетом Переселянської сільської ради Кагарлицького району Київської області, - розірвати.
Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.
Згідно ст. 284 ЦПК України:
- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.
Повний текст судового рішення виготовлено 17.06.2026 року.

Суддя: Закаблук О.В.