ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 липня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/3517/25
провадження № 22-ц/4809/1071/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 березня 2026 року у складі судді Кулінки Л. Д. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1344-9592 від 07.02.2024 в розмірі 47 618,49 грн та судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 07.02.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 шляхом використання вебсайту кредитодавця. 
Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у сумі 10 000 грн строком на 300 днів зі сплатою процентів та комісії за видачу кредиту. 
ОСОБА_1 не відмовився від договору протягом встановленого законом строку, а також здійснював часткові платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору та виникнення відповідних зобов`язань.
Відповідач порушив умови кредитного договору, оскільки не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив проценти у строки, визначені договором. 
Станом на 23.05.2025 загальна заборгованість, за розрахунком позивача, становить 53 278,49 грн, з яких 10 000 грн — основний борг, 42 480 грн — проценти за користування кредитом та 798,49 грн — комісія за видачу кредиту. 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» застосував до відповідача програму лояльності, відповідно до якої частина нарахованих процентів та комісії у сумі 5 660 грн підлягає списанню, тому повна сума заборгованості становить 47 618,49 грн, що складається з 10 000 грн основного боргу та 37 618,49 грн процентів.
Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 березня 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 від 07 лютого 2024 року в загальній сумі 47 618,49 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 10 000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 37 618,49 грн та судовий збір в сумі 2422,4 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем 07.02.2024 було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1344-9592, за яким відповідач отримав кредит у сумі 10 000 грн, що підтверджується договором та довідкою про перерахування коштів. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитний договір укладений відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», оскільки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який прирівнюється до письмової форми правочину. 
Оскільки позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, відповідач належним чином не виконав обов`язок з їх повернення та сплати процентів, доказів погашення заборгованості не надав, а також враховуючи наявність заборгованості, погоджену сторонами процентну ставку та відсутність доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 березня 2026 року змінити в частині визначеної судом суми заборгованості, суми судового збору та витрат на правничу допомогу, зменшити заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 від 07 лютого 2024 року, а саме суму простроченої заборгованості за нарахованими процентами з 47 618,49 грн на 34 680 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки судові повістки та копія позовної заяви надсилалися за адресою його реєстрації, де він фактично вже не проживав, у зв`язку з чим він не знав про існування судового провадження та був позбавлений можливості подати відзив і свої заперечення. 
З 25.09.2024 ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, а з 11.10.2024 бере безпосередню участь у виконанні бойових завдань із захисту незалежності та територіальної цілісності України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій та витягом із послужного списку. 
Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не врахував положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовцям, які беруть участь у захисті України під час особливого періоду, проценти за користування кредитом не нараховуються (за винятком окремих видів кредитів). 

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що ним було погоджено та направлено 12.05.2026 індивідуальну лояльну пропозицію погашення заборгованості та відповідачу у вищезазначеному листі було запропоновано сплатити частину суми заборгованості за кредитним договором № 1344-9592 від 07.02.2024 у розмірі 12 422,4 грн до 14.06.2026, після чого буде припинено дію кредитного договору у зв`язку з його частковим виконанням та частковим прощенням боргу.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 47 618,49 грн, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 07 лютого 2024 року укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 продукту «НА ВСЕ», за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 10 000 грн (пункт 4.1 договору), базовий період складає 14 календарних днів (пункт 4.4 договору), строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення (виплати) кредиту 02.12.2024 (пункт 4.9 договору), та реальною річною процентною ставкою на дату укладання цього договору складає двадцять сім тисяч сто тридцять вісім цілих, дві сотих процентів (пункт 4.10 договору).
Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1344-9592 від 07.02.2024 на суму 10 000 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1344-9592 від 07.02.2024, заборгованість ОСОБА_1 , станом на 23.05.2025 становить в загальній сумі 53 278,49 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 10 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 42 480 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту в сумі 798,49 грн.
До відповідача була застосована програма лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами в сумі 5 660 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 22 000 грн. 
Заборгованість відповідача за договором про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 від 07.02.2024 складає в загальній сумі 47 618,49 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 10 000 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 37 618,49 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки зі змісту апеляційної скарги слідує, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, що 07 лютого 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1344-9592, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію на суму 10 000 грн строком на 300 календарних днів. Дата повернення (виплати) кредиту 02.12.2024 (а. с. 20-28).
Вказаний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) C4882.
Згідно з п.4.6 договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 1.50% (одна ціла, п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Зниженою ставкою). 
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.05.2025 вбачається, що банк на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 перерахував від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через платіжну систему LiqPay на платіжну карту НОМЕР_1 (ID платежу 2423219248) 10 000 грн згідно з договором № 1344-9592 від 07 лютого 2024 року (а. с. 41-45).
Згідно з розрахунком заборгованості позивача станом на 23.05.2025 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 53 278,49 грн, яка складається з основного боргу у сумі 10 000 грн, залишку відсотків у сумі 42 480 грн та залишку комісії у сумі 798,49 грн (а. с. 47-51).
З пояснень позивача, викладених у позовній заяві, слідує, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» списало відповідачу заборгованість за відсотками на суму 5 660 грн, а тому ОСОБА_1 мав непогашену заборгованість у сумі 47 618,49 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за кредитом та 37 618,49 грн заборгованість за відсотками.
З аналізу викладеного слідує, що 07.02.2024 між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора C4882, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Умови договору містять усі істотні умови кредитування.
Позивач належними та допустимими доказами довів факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів на платіжну картку відповідача.
Водночас доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1344-9592 від 07 лютого 2024 року.
Разом з тим, суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості по процентам, яка нарахована позивачем за період з 11.10.2024 по 02.12.2024, з огляду на таке.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19 (провадження № 61-7310св24).
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі, а тому відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позовна вимога про стягнення процентів за кредитом за період його перебування на службі є незаконною та такою, що не підлягає задоволенню.
Разом з апеляційною скаргою відповідач подав до суду апеляційної інстанції копію Витягу з послужного списку на солдата ОСОБА_1 , копію Військового квитка серії НОМЕР_2 , копію довідки Військової частини НОМЕР_3 від 19 березня 2026 року № 631/1517, копію Контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу, копію посвідчення серії НОМЕР_4 (а. с. ).
За змістом ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи, а також те, що останній проходить службу в ЗСУ, що свідчить про неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції, суд визнає причини їх неподання до суду першої інстанції поважними та ухвалив долучити їх до матеріалів справи.
З аналізу наданих відповідачем разом з апеляційною скаргою доказів слідує, що солдат ОСОБА_1 в період з 25.09.2024 по 11.10.2024 був курсантом НОМЕР_5 НТЦ (в/ч НОМЕР_6 ), в період з 11.10.2024 по 05.11.2025 перебував на посаді гранатометника відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_3 , а з 05.11.2025 перебуває на посаді члена екіпажу безпілотного літального апарата взводу ударних БАК загону безпілотних систем військової частини НОМЕР_3 .
Крім того, наданою довідкою військової частини НОМЕР_3 від 19 березня 2026 року № 631/1517 підтверджується, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України та бере безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України. Також відповідачем надано посвідчення учасника бойових дій, що підтверджує його статус особи, яка брала безпосередню участь у заходах із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив наявність у нього статусу військовослужбовця, який під час дії особливого періоду бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України та захисту її незалежності, а тому на нього поширюються гарантії, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до наведеної норми закону таким військовослужбовцям за час проходження військової служби та участі у відповідних заходах не нараховуються проценти за користування кредитом, крім випадків, прямо визначених законом. Спірний кредитний договір не належить до винятків, передбачених зазначеною нормою.
Враховуючи, що ОСОБА_1 проходить військову службу з 25 вересня 2024 року, а з 11 жовтня 2024 року бере безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України, суд вважає, що після набуття ним права на відповідну пільгу кредитодавець не мав правових підстав для подальшого нарахування процентів за користування кредитом. 
Отже, вимоги позивача в частині стягнення процентів, нарахованих за період з 11.10.2024 по 02.12.2024 в розмірі 7 800 грн, задоволенню не підлягають, а доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог про стягнення заборгованості по процентам за період з 11.10.2024 по 02.12.2024 такими, що заслуговують на увагу суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 березня 2026 року зміні та стягненні ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за № 1344-9592 від 07.02.2024 в розмірі 39 818 грн 49 коп, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 29 818 грн 49 коп заборгованість по процентам.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог (83,62 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 2 025 грн 61 коп (2 422,4*83,62 %) судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 987 грн 25 коп судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.
Остаточно шляхом проведення взаємозаліку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 1 038 грн 36 коп (2 025,61-987,25) судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 березня 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1344-9592 від 07 лютого 2024 року в розмірі 39 818 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 49 коп, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 29 818 грн 49 коп - заборгованість по процентам.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598) 1 038 (одна тисяча тридцять вісім) грн 36 коп судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя  С. І. Мурашко 

Судді   С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко