Номер провадження 2-о/754/364/26
Справа №754/9138/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

21 травня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Буша Н.Д.,
секретаря с/з Поліщук Д.В.,
за участі 
заявника ОСОБА_1 
представника заявника адвоката Чухраєвої Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Чухраєвої Н.С. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування вимог заявником зазначено, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з своїм колишнім чоловіком ОСОБА_2 . Зазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя на підставі дублікату Свідоцтва про право власності від 22 лютого 2018 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року у справі № 754/9212/23 шлюб між сторонами було розірвано з причин застосування колишнім чоловіком в період шлюбу до заявниці фізичного насильства та образ лайливими висловами на адресу заявниці. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя продовжило проживати під спільним дахом у зв`язку з тим, що заявниця не має окремого власного житла, а вищезазначена квартира знаходиться у спільній власності з заінтересованою особою. Разом з тим, продовжилось і насильство з боку колишнього чоловіка. В період з червня 2023 року по травень 2026 року ОСОБА_2 систематично вчиняв домашнє насильство відносно заявника. Окрім того, спільною заявою мешканців будинку АДРЕСА_2 від 25 лютого 2026 року (ЄО № 15051) Деснянський УП ГУНП в м. Києві було повідомлено про те, що ОСОБА_2 під час конфлікту умисно завдавав ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, свідками чого були сусіди. Зазначені відомості сусіди прохали внести в ЄРДР за ст.ст. 125, 126-1 Кримінального кодексу України та забезпечити захист потерпілої особи. Окрім того, на підставі "направлення" дізнавача Деснянського УП ГУНП у м. Києві Аліни Щекловець від 30.01.2026 року за № 9090 у відділі судово-медичної експертизи живих осіб Державної спеціалізованої установи "Київське міське бюро судово медичної експертизи", судово-медичним експертом проведене судово-медичне дослідження (обстеження) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі складанням "Висновку експертного дослідження" № 041-120-2026 від 30.01.2026 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців, що за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження. Разом з тим, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб, Управління соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, де направленнями № 52 від 10.12.2024 року, № 60-К від 19.12.2024 року, № 4-К від 11.02.2026 року та № 09/2026 від 04.03.2026 року її було скеровано до системи безоплатної правової допомоги, як особу, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі. Згідно Листа Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № 108/108-03.1-18/1710 від 09.04.2026 року, у 2024 році ОСОБА_1 зверталась до Деснянського бюро правничої допомоги з питань надання безоплатної первинної правничої допомоги: 20.12.2024 року - виселення без надання іншого житлового приміщення, 10.12.2024 року - підстави винесення обмежувального припису; 10.12.2024 року - протиправні дії колишнього чоловіка, як підстава виселення без надання іншого житлового приміщення. Окрім того, потерпіла зверталася до Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, де, відповідно до Довідки № 051/043/К-8 21 від 10.03.2026 року їй було надано консультації з питань протидії домашньому насильству. Незважаючи на всі заходи реагування, своєї поведінки колишній чоловік не змінює, заявник вважає що існує реальна загроза продовження психологічного, економічного та фізичного насильства з його сторони на неї. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає за необхідне застосувати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 .
Посилаючись на викладене заявник просить суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав відносно заявника: 
-заборонити перебувати в місці спільного проживання з заявником в квартирі АДРЕСА_3 ;
-заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування заявника;
-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявника як постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
-заборонити вести листування, телефонні переговори з особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
-встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2026 року відкрито провадженні у справі за правилами окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Заінтересована особа до суду не з`явилась, причини неявки суду не відомі, заінтересована особа повідомлялась належним чином шляхом смс - повідомленням.
Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення заявника та її представника - адвоката Чухраєву Н.С., з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.1993 року, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.11.2023 року у справі № 754/9212/23 було розірвано.
ОСОБА_1 є пенсіонеркою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 24.12.2019 року, має інвалідність другої групи, що підтверджується копією Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 427193 від 05.11.2019 року.
Заявниця зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 разом зі своїм колишнім чоловіком - ОСОБА_2 .
Зазначена квартира перебуває у спільній частковій власності колишнього подружжя в рівних долях на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 лютого 2018 року.
ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , що підтверджується листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у м. Києві № 120350?2026 від 09.04.2026 року та Листа Деснянського УП ГУНП у м. Києві № 120688-2026 від 09.04.2026 року. 
Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст. 350-3 ЦПК України).
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до правового висновку у справі з подібними правовідносинами, висловленого Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19, сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п. 16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько), дитина (діти), подружжя, колишнє подружжя.
Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону).
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).
Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
З урахуванням змісту вказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23, зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».
У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21 зазначено, що «докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».
Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відповідно до матеріалів справи, а саме наданих заявником копій - постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2026 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою від 21.04.2026 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передано до Деснянської окружної прокуратури міста Києва.
Так, відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2026 року встановлено, що матеріали справи, зокрема: усні та письмові пояснення заявниці від 19.02.2026 року; відповідь Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 09.04.2026 року за вих. № 120688-2026 на адвокатський запит, свідчать про систематичний характер протиправних дій ОСОБА_2 . Згідно з даними ІТС «Інформаційний портал НПУ», у період з 2023 року по 2026 року зафіксовано щонайменше 14 фактів звернень потерпілої щодо вчинення стосовно неї домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. Систематичність підтверджується складеними адміністративними протоколами за ст. 173-2 КУпАП: ВАВ № 585597 від 01.12.2024 року, ВАД № 742765 від 26.01.2026 року, ВАД № 742778 від 19.02.2026 року та ВАД № 742981 від 03.04.2026року. Крім того, факт протиправної поведінки зафіксовано у постановах Деснянського районного суду міста Києва від 24.12.2024 року та 13.02.2026 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Згідно з висновком експертного дослідження ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до легких. Наведені обставини у своїй сукупності вказують на наявність у діях особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо колишньої дружини, що призводить до її фізичних і психологічних страждань. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про прийняття за вказаними подіями процесуальних рішень, визначених КПК України.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 126-1 КК Країни, 05.05.2026 року зареєстрована заява ОСОБА_1 від 04.05.2026 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 того ж дня за місцем їх проживання штовхнув її до батареї, через що вона впала та вдарилась головою об батарею, отримавши пощкодження голови. 
Крім того, постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2026 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 вчиняє тривалі та системні протиправні дії по відношенню до ОСОБА_1 , крім того, не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Суд, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , враховує, що ОСОБА_2 є власником іншого нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_5 .

Керуючись ст.ст.20,81,82,141,258,350-1-350-6,353,354 ЦПК України,Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 
- заборонити перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 01 червня 2001 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) в квартирі АДРЕСА_3 ;
- заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;
- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 як постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
- заборонити вести листування, телефонні переговори з особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Встановити строк дії обмежувального припису 3 (три) місяці.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення складено 25.05.2026 року.

Суддя       Буша Н.Д.