Справа № 944/1959/26
Провадження №3/944/1151/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Матвіїв І.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Управління Служби безпеки України у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 
за ч.1 ст.212-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , розпорядженням Управління СБ України у Львівській області від 16.11.2020 №234д, надано допуск до державної таємниці за формою 1. Тобто, відповідно до вимог пункту 54 Порядку під час оформлення допуску до державної таємниці ОСОБА_1 взято на себе письмове зобов?язання громадянина України щодо дотримання та виконання вимог законодавства про державну таємницю, надано письмову згоду на визначені законом обмеження прав у зв?язку з допуском до державної таємниці та підтвердження того, що він ознайомлений про відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці.
Отже, ОСОБА_1 , як відповідальний за забезпечення режиму секретності в установі, в порушення вимог статей 21, 28 Закону та пунктів 41, 42, 116 Порядку, взятого на себе письмового зобов`язання громадянина України у зв?язку з допуском до державної таємниці та посадової інструкції, не вжив заходів щодо охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до вимог режиму секретності та не здійснював постійного контролю за забезпеченням охорони державної таємниці в установі. Вказане призвело до порушень передбачених законодавством вимог щодо забезпечення режиму секретності у військовій частині НОМЕР_1 .
Своїми діями ОСОБА_1 , порушив вимоги ст.31, 28, 39 Закону України «Про державну таємницю», чим вчинив адміністративне правопорушення,передбачене п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнає, просить суворо не карати.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 стверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення № 62/26/272-16/49 від 31.03.2026 року; витягом з акту перевірки стану охорони державної таємниці в 138 навчальному батальйоні матеріально-технічного забезпечення (військова частина НОМЕР_1 ) від 16.03.2026 №62/26/1454дск; визнавальними поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наданими під час розгляду справи, а також іншими доказами, які наявні в матеріалах справи
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.212-2 КУпАП.
Обираючи адмінпорушнику ОСОБА_1 міру адміністративного стягнення, враховую обставини справи, особу адмінпорушника та його ставлення до вчиненого.
Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.8 ст.21 Закону України «Про державну таємницю», основними завданнями РСО є: а) недопущення необґрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації;б) своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці; в) запобігання розголошенню секретної інформації, випадкам втрат матеріальних носіїв цієї інформації, заволодінню секретною інформацією іноземними державами, іноземними юридичними особами, іноземцями, особами без громадянства та громадянами України, яким не надано допуску та доступу до неї; г) виявлення та закриття каналів просочення секретної інформації в процесі діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації; д) забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов`язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин; е) організація та ведення секретного діловодства; є) здійснення контролю за станом режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та на підпорядкованих їм об`єктах.
Як вбачається зі ст.39 Закону України «Про державну таємницю» посадові особи та громадяни, які винні у вчиненні правопорушень у сфері охорони державної таємниці, несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відповідно до положень ст.251, 252 КУпАП, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка здійснює організаційно-правові заходи щодо охорони державної таємниці та заходи щодо забезпечення режиму секретності у державному органі, що проводить діяльність, пов`язану з державною таємницею та виконує вимоги режиму секретності в установі, порушив вимоги ст.21, 22 Закону та п.п.41, 42, 49, 54, 56, 116 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 №939, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене п. 5 ч.1 ст.212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст.17 КУпАП України у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли. Виявлене правопорушення носить характер триваючого.
Приймаючи до уваги вищенаведені докази, які підтверджують винність ОСОБА_1 враховуючи особу, що притягується до адміністративної відповідальності, який є військовослужбовцем та вважаю, що стягнення слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано адміністративне правопорушення у виді штрафу.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір встановлюється у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 665 грн 60 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.23-24, 268, 283-284 КУпАП, суддя, 

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212-2 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн. (п`ятсот десять гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.
Строк виконання постанови протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений постановою КМ України.

Суддя І.М.Матвіїв