УХВАЛА

11 травня 2026 року 
м. Київ

Справа № 922/774/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду
Власова Ю. Л., 

розглянувши заяви  ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_3 

в частині заявленого відводу суддям Верховного Суду Пєскову В. Г. та Погребняку В. Я.

у справі № 922/774/25 

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський приватний навчально-виховний комплекс "Ліцей Професіонал"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшли такі касаційні скарги у справі № 922/774/25:
1) ОСОБА_1 на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20 січня 2026 (про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 червня 2025 року) (далі - касаційна скарга 1);
2) ОСОБА_1 на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20 січня 2026 року (про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Харківської області від 23 червня 2025 року) (далі - касаційна скарга 2);
3) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20 січня 2026 року (про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 червня 2025 року) (далі - касаційна скарга 3).

Вказані скаржники також заявили клопотання про розгляд касаційних скарг 1- 3 у судових засіданнях з повідомленням та викликом сторін.

Згідно з протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17 лютого 2026 року касаційні скарги 1- 3 передані на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Пєсков В. Г. - головуючий, Жуков С. В., Погребняк В. Я.

02 квітня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Пєскова В. Г. - головуючого, Жукова С. В., Погребняка В. Я. постановив ухвали про відкриття касаційних проваджень за касаційними скаргами 1-3 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; відмовив у задоволенні клопотань про розгляд касаційних скарг у судових засіданнях з повідомленням (викликом) учасників справи та встановив учасникам справи строк для подання відзивів на касаційні скарги до 24 квітня 2026 року.

04 травня 2026 року до Верховного Суду через систему "Електронний суд" надійшли такі заяви про відвід колегії суддів у складі: Пєскова В. Г. - головуючого, Жукова С. В., Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25:
1) ОСОБА_1 - щодо розгляду касаційної скарги 1;
2) ОСОБА_1 - щодо розгляду касаційної скарги 2;
3) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - щодо розгляду касаційної скарги 3.

Вказані заяви є подібними за своїм змістом та доводами, ґрунтуються на одних і тих же підставах. Обґрунтовуючи подані заяви, заявники зазначили, що згідно з ухвалами Верховного Суду від 02 квітня 2026 року учасники справи: боржник, кредитори та арбітражний керуючий повинні були надіслати до суду відзиви на касаційні скарги 1- 3 не пізніше 24 квітня 2026 року. Станом на 04 травня 2026 року заявники касаційних скарг 1- 3 та їх представники ані поштою, ані через систему "Електронний суд" відзивів не отримали, а в матеріалах електронної справи відсутні реєстраційні картки відзивів на касаційні скарги 1- 3. Таким чином, врахувавши термін поштового перебігу та строків реєстрації вхідної кореспонденції у Верховному Суді, станом на 04 травня 2026 року заявники дійшли висновків про те, що жоден з учасників справи, інтереси яких є протилежними за своєю правовою природою, не скористався своїм правом на подання відзиву. На думку заявників, така тотожна пасивна поведінка різних за статусом учасників є аномальною для справ про банкрутство та є обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів Пєскова В. Г., Жукова С. В. та Погребняка В. Я. На переконання заявників, колективна відсутність процесуальної реакції на касаційні скарги 1- 3 з боку кредиторів та арбітражного керуючого, за умови розгляду справи у письмовому провадженні, створює об`єктивну ілюзію поінформованості учасників про фінальний зміст судового рішення ще до його ухвалення. У заявах про відвід зазначається, що подібна "синхронна бездіяльність" процесуальних опонентів у справі про банкрутство руйнує принцип змагальності, створює об`єктивне враження про штучне обмеження змагальності та "декоративність" процесу і викликає у заявників обґрунтований сумнів у тому, що суд зберігає об`єктивну дистанцію від інтересів сторін та створює обґрунтоване враження про заздалегідь визначений результат розгляду справи ("преюдицію результату"). Крім того, заявники зазначили, що відмова у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та клопотання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про розгляд касаційних скарг 1- 3 у судових засіданнях з повідомленням (викликом) учасників справи свідчить про наявність додаткових обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Заявники стверджують, що у цьому випадку посилання на відмову у розгляді касаційних скарг 1- 3 з повідомленням (викликом) сторін не є незгодою з процесуальними рішеннями, а вказує на сукупність факторів, кумулятивний ефект та об`єктивні обставини, які у сукупності породжують обґрунтовані сумніви у безсторонності складу суду. Підставами для відводу суддям Пєскову В. Г., Жукову С. В. та Погребняку В. Я. заявники визначили пункти 3, 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), згідно з якими суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд в ухвалі від 05 травня 2026 року у справі № 922/774/25 зазначив, зокрема, про те, що суддя Жуков С. В. перебуває у відпустці з 27 квітня 2026 року до 08 травня 2026 року. За приписами пункту 3.2 Розділу ІІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 21 березня 2025 ркоу № 7, у випадках, що унеможливлюють участь судді касаційного суду, який не є суддею-доповідачем у справі, що може перешкодити розгляду конкретної справи у строки, встановлені процесуальним законом, повторний автоматизований розподіл здійснюється за службовою запискою судді-доповідача та за розпорядженням заступника керівника Апарату відповідного касаційного суду в порядку передбаченому Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39, та цими Засадами. З оглядну на зазначене, у зв`язку з перебуванням судді Жукова С. В. у відпустці, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/774/25 визначено склад колегії суддів: Пєсков В. Г. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я., що підтверджується протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04 травня 2026 року. А оскільки у зв`язку з перебуванням судді Жукова С. В. у відпустці та неможливістю його участі у розгляді цієї справи, автоматизованою системою документообігу суду було здійснено заміну судді Жукова С. В. у складі колегії суддів для розгляду справи № 922/774/25, внаслідок чого він не входить до складу суду, який розглядає цю справу, то заяви ОСОБА_1 та заява ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в частині відводу судді Жукову С. В. були залишені без розгляду. Водночас в частині відводу суддям Пєскову В. Г та Погребняку В. Я. у справі № 922/774/25 заяви ОСОБА_1 та заява ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2026 року були визнані необґрунтованими, а матеріали справи № 922/774/25 передані на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяв ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в цій частині відводу.

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями та передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07 травня 2026 року для розгляду заяв ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25 визначено суддю Верховного Суду Власова Ю. Л.

Заяви ОСОБА_1 та заява ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. подані в межах однієї справи № 922/774/25, є подібними за підставами для відводу судді, змістом та доводами, а тому, з метою забезпечення процесуальної економії, Верховний Суд дійшов висновку про їх спільний розгляд.
Розглянувши заяви ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтями 35, 36 ГПК України. 

Згідно з частинами другою та третьою статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Водночас особиста безсторонність суду презюмується, поки не доведено протилежне. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими" (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

ЄСПЛ зазначив, що "безсторонність" в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Булут проти Австрії" від 22 лютого 1996 року, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10 червня 1996 року). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому особиста безсторонність суду як суб`єктивний критерій презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України" від 09 листопада 2006 року).

При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення ЄСПЛ "Газета "Україна-центр" проти України" від 15 липня 2010 року).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про упередженості або необ`єктивність судді, однак в цьому Кодексі зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 6 Кодексу суддівської етики суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, установлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, незважаючи на будь-які зовнішні втручання, впливи, стимули, загрози або публічну критику.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, висновки або позиції судді (суддів), висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (пункт 14 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 761/16124/15-ц).

Суд зазначає, що доводи заяв ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25 зводяться до незгоди заявників з результатами розгляду клопотань про розгляд касаційних скарг 1- 3 у судових засіданнях з повідомленням та викликом сторін, тобто з процесуальними рішеннями суддів у цій справі, що, враховуючи приписи частини четвертої статті 35 ГПК України, не може бути підставою для відводу. При цьому посилання заявників на сукупність факторів, кумулятивний ефект та об`єктивні обставини, які у сукупності породжують обґрунтовані сумніви у безсторонності складу суду, є абстрактними та не свідчать про упередженість та (або) заінтересованість суддів Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № № 922/774/25. Крім того, наведені доводи заявників не підтверджені жодними доказами, а посилання заявників на створення "ілюзії поінформованості" щодо результату розгляду справи є лише припущеннями. Твердження про порушення принципу змагальності та "декоративність" процесу ґрунтуються виключно на суб`єктивному сприйнятті судового процесу і припущеннях заявників і не підтверджуються жодними об`єктивними обставинами, а тому, з урахуванням наведеного, визнаються Судом необґрунтованими.

Доводи заявників про те, що, оскільки інші учасники справи не подали відзиви на касаційні скарги 1-3, то це свідчить про упередженість чи необ`єктивність суду, також є необґрунтованими. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Суд касаційної інстанції ухвалами від 02 квітня 2026 року у справі № 922/774/25 надав учасникам справи строк для подання відзивів на касаційні скарги 1- 3 до 24 квітня 2026 року. В матеріалах справи містяться довідки про доставку 08 квітня 2026 року цих ухвал в кабінети Електронного суду учасників справи № 922/774/25. Подання відзиву є процесуальним правом учасника справи, реалізація якого залежить від його власної волі та обраної процесуальної поведінки, а не суду. Завданням суду є забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав. Суд надав таку можливість, тому доводи заявників у цій частині не можуть бути підставою для висновку про упередженість чи необ`єктивність суду. 

Отже, обґрунтованих обставин, які би свідчили про упередженість, необ`єктивність чи особисту заінтересованість суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. заявники не навели, а Верховний Суд не установив. 

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяв ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25 слід відмовити.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відвід суддів Верховного Суду Пєскова В. Г та Погребняка В. Я. у справі № 922/774/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов