Справа № 630/372/26
Провадження № 2/630/371/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді    Сухорукова І.М.,
за участю секретаря    Дубрової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності,
ВСТАНОВИВ :
Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому вказав, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного 24.02.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори він купив недобудований житловий будинок, готовністю 91%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому позивач добудував житловий будинок та вирішив ввести його в експлуатацію, але для подачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації необхідний кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований об`єкт, що вводиться в експлуатацію. Але при зверненні до кваліфікованого землевпорядника позивачу стало відомо, що вказана вище земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів № 27 від 14.01.1997 року передана безоплатно у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель. Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку ОСОБА_2 не була відчужена земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок позивача. Позивач з 1997 року почав використовувати земельну ділянку за призначенням та добудував житловий будинок, також сплачує земельний податок. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0893 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Ухвалою від 31 березня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку. Позов підсудний Люботинському міському суду Харківської області за місцезнаходженням нерухомого майна.
Ухвалою від 03 червня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та поянсив, що позивач з 1998 року відкрито та безперервно володіє земельною ділянкою.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, у підготовчому судовму засіданні вказав, що позов він визнає, а також надав письмову заяву про визнання позову, де просив розглядати спарву у його відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.07.1998 року. (а.с.7-8).
На підставі рішення виконкому Люботинської міської ради народних депутатів № 3/163 від 10 березня 1987 року, ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с.11).
За рішенням Виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів від 14.01.1997 року № 27, ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність присадибну земельну ділянку, площею 893 кв.м за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель.(а.с.12).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку, укладеного 24 лютого 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив недобудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з недобудованого житлового будинку готовністю 91%. (а.с. 10).
Відповідно до копії технічного паспорту, що був виготовлений ФОП ОСОБА_4 станом на 29 грудня 2025 року на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в 2000 році побудовані: житловий будинок літ. «А-1», з навісом літ. «а», загальною площею 105,80 кв.м, житловою площею 61,40 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «вп», сарай літ. «Г», душ літ. «Д», вбиральня літ. «Є», вигрібна яма літ. «Я», огорожа № 1-4. (а.с.13-24).
Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 468589745 від 17.03.2026 року відсутня інформація щодо реєстрації права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.31)
Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Люботинської міської ради від 14.07.1998 року № 610 дзволено паспортному відділу ЛМВУВС України в Харківській області видати будинкову книгу на недобудований будинок по АДРЕСА_1 і прописати в ньому ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (а.с.35)
Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, мешкаючих в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрований з 17.07.1998 року. (а.с.25-30).
Відповідно до копій квитанцій про сплату земельного податку з фізичних осіб, ОСОБА_1 сплачував такий податок за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , у 2005, 2007, 2009, 2010, 2011, 2013, 2015, 2016, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 2021, НОМЕР_3 .( а.с. 36-39)
Згідно до відповіді Виконавчого комітету ЛМР від 13.05.2026, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0893 га, за рішенням Виконкому №27 від 14.01.1997 передана у приватну власність ОСОБА_2 ; земельну ділянку не сформовано, відомості до Державного земельного кадастру не внесено.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
За змістом наведеної норми для набуттям права власності за набувальною давністю потрібна сукупність таких умов - володіння має бути добросовісним, тобто таким коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності та володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України 2003 року); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України 2003 року). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.
Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Спірним майном є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0893 га, яка за рішенням Виконкому №27 від 14.01.1997 передана у приватну власність ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
ОСОБА_2 продав 24.02.1997позивачу ОСОБА_1 недобудований житловий будинок на земельній ділянці за вказаною адресою, після чого ОСОБА_1 постійно користувався вказаною земельною ділянкою до цього часу та закінчив будівництво нерухомого майна. 
З наданих до суду доказів та пояснень сторін вбачається що позивач ОСОБА_1 постійно (більше десяти років) відкрито з 1997 року користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ; з 1997 року він є власником недобудованого жиьтлового будинку на цій земельній ділянці, закінчив будівцтво житлового будинку а також зареєстрований за цією адресою. 
При цьому, відповідач позов визнав, тобто не заперечував, проти постійного та відкритого володіння і користування позивачем вказаною земельною ділянкою.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, суд такі витрати залишає за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 335, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,0893 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ,
відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя І.М. Сухоруков