КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 381/3506/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3012/2026	Головуючий у суді першої інстанції -Анапріюк С.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4435419 у розмірі 18970,56 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 08.07.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 4435419 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Позивач зазначав, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість.
Стверджував, що на підставі укладених з первісним кредитором договорів факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2025 у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Коллект Центр» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 08.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4435419. Договір було укладено за допомогою ІТС кредитодавця доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або мобільний додаток. Згідно п. 1.3 договору позики сума кредиту складає 6500,00 грн. Строк кредиту - 10 днів (п. 1.4. договору), процентна ставка - фіксована (п. 1.5. договору).
Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Згідно п. 2.1. договору позики кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування їх за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Вказує, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження «М527933», який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 6 500,00 грн. 
Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» від 09.05.2025 № 7/10428 яким останнє повідомляє кредитодавця про успішність проведеної операції з переказу грошових коштів в розмірі 6500, 00 грн на банківську картку НОМЕР_1 08.07.2021, № транзакції 964579505, а також листом ТОВ «Авентус Україна» яким останнє підтвердило успішність вищевказаної платіжної операції за договором № 4435419.
Звертає увагу, що в підписаному банківському договорі зазначено реквізити банківської картки НОМЕР_1 , які позичальник самостійно зазначив.
Вказано, що між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору , який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Звернуто увагу суду на те, що ухвалою Фастівського районного суду Київської області від 09.07.2025 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи видавалась ОСОБА_1 банківська картка НОМЕР_1 , докази зарахування на дану банківську картку кредитних коштів, які 08.07.2021 були на неї перераховані та інформація чи знаходиться номер телефону НОМЕР_2 в анкетних даних ОСОБА_1 . 
Зазначено, АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь про те, що на ім`я відповідача було емітовано вищевказану картку, зазначено, що номер телефону НОМЕР_2 , на який відправлявся підпис одноразовим ідентифікатором є фінансовим номером ОСОБА_1 , а з банківської виписки вбачається, що 08.07.2021 на вищевказану банківську картку були зараховані кредитні кошти у розмірі 6500,00 грн. 
Окремо звертає увагу, що згідно розрахунку заборгованості, відповідач на виконання умов укладеного договору позики здійснював часткові оплати (18.07.2021 - 1173,25 грн), що є додатковим доказом визнання відповідачем зобов`язань.
Зазначено, що відповідачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у нього заборгованості чи неотримання грошових коштів за договором позики, а також доказів, що даний договір оскаржується чи відповідач не погоджується з його умовами.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 статті 7 ЦПК України та ч. 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 08.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4435419.
Відповідно до п. 1.2 договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.
Сума кредиту складає 6500,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 10 днів. Тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору.
Знижена процентна ставка 1,805% в день та застосовується якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 57108,97% річних, за зниженою ставкою 42598,11% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 7 735,00 грн., за зниженою ставкою 7 673,25 грн.
Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Вказаний договір підписано сторонами відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».
На підтвердження надання кредиту позивач надав довідку ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 09.05.2025, згідно з відомостями якого 08.07.2021 перераховано кошти на рахунок відповідача в розмірі 6500,00 грн, маска картки № НОМЕР_1 .
24.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 4435419.
За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр боржників до договору факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 4435419.
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Реєстр боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023.
За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 18970,56 грн, з яких: 6500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 12350,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 104,00 - інфляційні збитки, 16,56 грн - нараховані 3% річних.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4435419 від 08.07.2021», згідно з відомостями якого станом на 17.06.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 18970,56 грн.
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь № 20.1.0.0.0/7-250724/50272-БТ від 30.07.2025, згідно з відомостями якої платіжна картка № НОМЕР_3 емітована картка на ім`я ОСОБА_1 . Також надано фінансовий номеру телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою.
Крім цього, банк надав довідку/виписку Рух грошових коштів по рахунку відкритого до вказаної платіжної картки за період з 08.07.2021 по 18.07.2021 з відображенням часу зарахування коштів.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що хоча позивач надав докази укладення між відповідачем і первісним кредитором електронного кредитного договору, факту перерахування 6500,00 грн на картковий рахунок відповідача та переходу права вимоги до ТОВ «Коллект Центр» за договорами факторингу, однак не довів належними, допустимими та достатніми доказами саме наявність і розмір заборгованості станом на день звернення до суду, оскільки поданий «розрахунок заборгованості» є лише односторонньо складеним документом позивача, а не первинним бухгалтерським документом, не підтверджений банківською випискою по особовому рахунку відповідача за весь період обслуговування кредиту та не дає можливості перевірити фактичний рух коштів, здійснені платежі, правильність нарахування процентів, інфляційних втрат і 3% річних.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із статей 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як убачається з матеріалів справи, 08.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4435419, підписаний із використанням електронного підпису. 
Укладення договору в електронній формі із застосуванням електронного підпису відповідає вимогам статей 207, 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» і є належною письмовою формою правочину. 
Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором підтверджується довідкою наданоюТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 09.05.2025, згідно з відомостями якого 08.07.2021 перераховано кошти на рахунок відповідача в розмірі 6500,00 грн, номер картки № НОМЕР_1 , а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» щодо руху коштів по рахунку відповідача, з якої вбачається зарахування 08.07.2021 грошових коштів на платіжну картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 .
Крім того, на підставі договорів факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022 та № 10-01/2023 від 10.01.2023, а також відповідних реєстрів боржників, вбачається, що до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором свого обов`язку за кредитним договором № 4435419.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4435419 від 08.07.2021», згідно з відомостями якого станом на 17.06.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 18970,56 грн. (6500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 12350,00 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 104,00 - інфляційні збитки, 16,56 грн - нараховані 3% річних).
З матеріалів справи вбачається, що у кредитному договорі сторони, діючи відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом.
Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Коллект Центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи.
Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, наданих документів щодо укладення договору, перерахування кредитних коштів, переходу права вимоги та відсутності з боку відповідача заперечень і контррозрахунку, поданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами є достатнім для встановлення розміру заборгованості.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність розміру заборгованості є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи.
Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідно стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає заборгованість у розмірі 18 970,56 грн.
Разом з тим, у позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а їх розподіл здійснюється за правилами ст. 141 ЦПК України залежно від результатів розгляду справи. Розмір таких витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів та має бути співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим часом, ціною позову та значенням справи для сторін .
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на стадії позовного провадження позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 01/-7/2024 від 01.07.2024; заявою на надання юридичної допомоги №749 від 01.05.2025; витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, згідно якого сторони погодили надання послуг, зокрема, надання усної консультації (2 години - 3000,00 грн) та складання позовної заяви про стягнення боргу до подачі до суду (2 години - 6000,00 грн).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду скасовано й позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пов`язаний з розглядом справи в розмірі 6 056,00 грн, що складається з судового збору сплаченого за подання позову в розмірі 2422,40 грн, та за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн. 
Отже, колегія суддів вважає, що на користь ТОВ «Коллект Центр» із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 970,56 грн (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят гривень 56 копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 6 056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач 
Судді