ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2946/26 Справа № 172/2146/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Битяк І. Г. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Битяка І.Г. від 03 листопада 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання помилковим розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів,– 

ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на те, що 04.07.2019 року старшим державним виконавцем Васильківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі судового наказу №205/3753/19 від 25.06.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59451733. 14.07.2025 року позивач отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, сформований 28.02.2025 року уповноваженим державним виконавцем. Відповідно до розрахунку за жовтень, листопад та грудень 2021 року зазначений його дохід за кожен місяць у розмірі 55877,33 грн., з якого він кожного місяця повинен був сплачувати 13969,33 грн. За період жовтень-грудень 2021 року він займався підприємницькою діяльністю та був зареєстрований як ФОП 3 група, його діяльність була пов`язана з реєстрацією транспортних засобів, доходів в розмірі 125365,00 грн. від підприємницької діяльності він не отримував, інших доходів, які б збільшили його майновий стан він за вказаний період не мав. При цьому, зазначає, що він за власні кошти придбав відповідно до договору купівлі-продажу транспортний засіб марки «Фольксваген Кадді», 2005 року випуску. Договір було зареєстровано 03.01.2017 року в ТСЦ МВС №1249. 21.12.2021 року він продав цей автомобіль, перереєструвавши його на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №1249/2021/2997249 від 21.12.2021 року, сума продажу транспортного засобу складала 125365,00 грн. вищевказана грошова сума, яку він отримав від продажу ТЗ фактично не збільшила його майновий стан. 31.10.2024 року на підставі даних ДПСУ від 10.10.2024 року державним виконавцем згідно з оновленими даними про перелік отримання доходів – сума нарахованого доходу: 125365,00 грн., ознака доходу – 105, період отримання доходу – 4 квартал 2021 року, було здійснено перерахунок розрахунку заборгованості. Таким чином, державним виконавцем за кожен з цих трьох місяців було встановлено його дохід в сумі 55877,33 грн., що складається з доходу від продажу ТЗ у сумі 41788,00 грн. та розміру середньої заробітної плати працівника для конкретної місцевості – 14089,00 грн.). З вказаного доходу державний виконавець визначив загальну суму аліментів, яка підлягає стягненню з нього у розмірі 13969,33 грн. прийняте державним виконавцем рішення вважає помилковим. Станом на жовтень та листопад 2021 року, транспортний засіб ще не був реалізований, однак незважаючи на це державний виконавець вартість за продаж ТЗ була врахована як дохід. Відповідно до п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, згідно з постановою КМУ від 26.02.1993 року №146 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Відповідно до цього Переліку кошти, отримані від продажу рухомого чи нерухомого мана, не включені до доходів, з яких утримуються аліменти. Продаж автомобіля це разова операція з відчуження майна, а не дохід у вигляді заробітку чи регулярних надходжень. Тобто гроші від продажу автомобіля не вважаються доходом для обчислення аліментів. Тобто, особа просто обміняла одне майно (автомобіль) на інше (гроші), а не отримала заробіток чи прибуток. Крім цього, зазначає, що автомобіль він придбав ще до видачі судового наказу, тобто до виникнення обов`язку сплачувати аліменти. Тому позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив задовольнити позов до виконавчої служни, визнати помилковим розрахунок розміру заборгованості щодо виплати аліментів у виконавчому провадженні №59451733 за період жовтень-грудень 2021 року у розмірі щомісяця 13969,33 грн. (загальна сума 41907,99 грн); зобов`язати уповноважених осіб Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківсткого району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зменшити розмір заборгованості та провести новий розрахунок заборгованості та провести новий розрахунок заборгованості за період жовтень-грудень 2021 року.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 до Синельниківського відділу ДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ОСОБА_1 про визначення помилковості про визнання помилковим розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів – задоволено. Визнано помилковим (неправомірним) розрахунок розміру заборгованості щодо виплати аліментів у виконавчому провадженні №59451733 за період жовтень-грудень 2021 року у розмірі щомісяця 13969,33 грн., а всього в сумі 41907,99 грн. Зобов`язано уповноважених осіб Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зменшити розмір заборгованості та провести новий розрахунок заборгованості за період жовтень-грудень 2021 року. Стягнуто з Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Індюкова Т.В., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до судового наказу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.06.2019 року у справі №205/3753, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).
Державним виконавцем Васильківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.07.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59451733 на підставі судового наказу №205/3753/19, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська від 25.06.2019 (а.с. 14-15).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Синельниківського ВДВС Синельниківського району Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) вбачається, що державним виконавцем визначено розмір доходу/середньої заробітної плати боржника за кожен місяць з жовтня по грудень 2021 року у сумі 55877,33 грн., з якої державним виконавцем нарахована сума аліментів, яка підлягає стягненню з боржника у розмірі 13969,33 грн (а.с. 16-18).
Відповідно до відповіді на адвокатський запит, наданої 02.05.2025 року ТСЦ МВС №1249 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 30.04.2025 року транспортний засіб Volkswagen Caddy 2005 року випуску, номер VIN НОМЕР_1 зареєстровано 03.01.2017 року в ТСЦ МВС № 1249 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №1249/2017/274707 від 03.01.2017 року. 21.12.2021 року вищевказаний ТЗ перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №1249/2021/2997249 від 21.12.2021 року, сума продажу - 125365,00 грн. Крім цього, було надано копію договору купівлі-продажу вищевказаного ТЗ від 21.12.2021 року (а.с. 38-41).
Згідно відповіді на запит Синельниківського відділу ДВС від 10.10.2024 року, Державна податкова служба України надала інформацію про отримання ОСОБА_3 доходу у 4 кварталі 2021 року від продажу рухомого майна (транспортного засобу) в сумі 125365 грн. за ознакою - 105. Згідно з даними податкової служби вказаний дохід не оподатковується.
Статтями 15,16 ЦК України передбачено - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.
Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом (стаття 195 СК України).
У частинах третій, четвертій та восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справа № 487/4219/20 (провадження № 61-18539св20) зазначено, що у частинах першій, третій та восьмій статті 71 Закону України “Про виконавче провадження” закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №2-751/2007 (провадження № 61-15422св20), вказано, що оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19. Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню судом лише у порядку позовного провадження. […] Отже, вимога скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів є правомірною й підлягає перевірці по суті, які вона зазначила у скарзі, а саме щодо певного розрахунку державною виконавчою службою заборгованості по аліментам. При новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати вищенаведене, а також звернути увагу на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18, в якій зазначено, як саме і з яких видів доходу боржника обчислюється заборгованість по аліментах.
У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18 (провадження № 61- 13525св20) зазначено, що у пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 зазначено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».
У п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.
Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.
Таким чином, позивач, як боржник, вправі звернутись до суду зі скаргою щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення. Проте наявність такого права не позбавляє його можливості подати до суду позов до стягувача про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів у порядку позовного провадження.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу його учасників.
На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.
Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання помилковим розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі фактично виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що фактично спір виник між ОСОБА_3 , як боржником, та ОСОБА_1 , як стягувачем, яку не залучено до участі у справі в якості відповідача, щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, а отже стосуються прав та обов`язків платника аліментів і їх одержувача, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Крім того, колегія звертає увагу, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі №205/3753/19 у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_1 , в якій, зокрема, заявлялась вимога про зобов`язання Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП №59451733 від 26.06.2024 року з 25.06.2019 року, було відмовлено. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом до належного кола відповідачів.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити. 
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_3 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання помилковим розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна
Судді А.В. Гапонов
Л.П. Никифоряк