ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4158/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Притула К.М.) в адміністративній справі №340/4158/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецтранс ВВ” до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу,- 

ВСТАНОВИВ:
23.06.2025 ТОВ "СПЕЦТРАНС ВВ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №ОПШ 043127 від 11.06.2025 року про накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем неналежно та неповно дослідженно доказів, доводів та пояснень позивача, що призвело до прийняття спірного протиправного рішення. Бланк підтвердження діяльності водія є обов`язковим документом і він був наданий інспектору під час рейдової перевірки, а той факт, що на суб`єктивну думку інспектора, в бланку вбачалось невідповідність, то це не породжує формування складу адміністративно-господарського правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", оскільки мова в диспозиції цієї статті йде про ненадання обов`язкових документів під час перевірки, а в нашому випадку всі обов`язкові документи були надані інспектору, і останній мав кваліфікувати таке порушення за іншою нормою – абз.8 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" – порушення режиму праці та відпочинку водія.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року позов задоволено.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача зокрема про те, що під час перевірки водій не надав старшому державному інспектору документи – заповнені тахокарти за період з 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025, або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Подані водієм документи нівелювали інформацію зазначену у бланку підтвердження діяльності водія про період непрацездатності з 22.04.2025 по 27.04.2025, оскільки водій надав тахокарту за 24.04.2025.
Позивач не скористався правом подання відзиву.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.05.2025 посадовими особами Укртрансбезпеки на а/д М-06 Київ-Чоп, 270 км + 400 м, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів, в ході проведення якої був зупинений транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Під час перевірки виявлено порушення статей 34, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме переведення вантажу виконувалось за відсутності на момент проведення перевірки щоденних реєстраційних листів обліку режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_1 (тахокарт) за 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025. Також відсутній бланк підтвердження діяльності водія за вищевказаний період. 
За цим фактом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06 травня 2025 року №099897 (а.с.27-31).
Вказаний акт став підставою для винесення відповідачем постанови від 11 червня 2025 року №ОПШ043127, якою до позивача, як автомобільного перевізника, на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", було застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 гривень (а.с.26).
Позивач не погодившись з рішенням про застосування штрафу, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що сам по собі факт наявності тахокарти не є безумовним підтвердженням здійснення перевезень. Також суд зазначив, що законодавством не передбачено визнання бланка підтвердження діяльності недійсним лише з підстави наявності тахокарти, якщо відсутні докази здійснення автомобільного перевезення, а відповідачем не доведено, що у спірний період водій здійснював перевезення у розумінні статті 1 Закону № 2344-III.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірним у справі є встановлення відповідачем порушення позивачем абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме - відсутності на момент проведення перевірки (06.05.2025) щоденних реєстраційних листів обліку режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_1 (тахокарт) за 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025, а також відсутній бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про транспорт» №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (надалі - Закон №2344-ІІІ).
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В свою чергу, статтею 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006р. №1567 (надалі - Порядок №1567).
Так, положеннями Порядку №1567 врегульовано, що цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 1).
За змістом п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе:
- використання спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис «Укртрансбезпека»;
- використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою;
- здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів;
- використання засобів фото- і відеофіксацїі процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі;
- використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення;
- здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму( пункт 20 ).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акту) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) ( пункт 21 ).
Приписами ст.48 Закону №2344-ІІІ чітко визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у ст.48 Закону №2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи на підставі яких виконуються перевезення.
Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 18 Закону №2344-ІІІ визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).
Згідно з п.1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
У відповідності до пункту 1.5 Положення №340 у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: відпочинок - безперервний період часу, який водій може використовувати на свій розсуд; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Відповідно до п.п.6.1, 6.3 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами; водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Пункт 6.4 Положення №340 встановлює, що графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі – Інструкція № 385) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Відповідно до п.1.3 Інструкції №385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до п.1.4 Інструкції №385:
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Відповідно до приписів п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, тощо.
Отже, з наведеного вбачається, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт - оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
В даних правовідносинах, що розглядаються в рамках даної справи, посадовими особами Укртрансбезпеки під час проведення перевірки на дорозі (06.05.2025) встановлено, що водієм транспортного засобу не було надано посадовій особі Укртрансбезпеки на момент проведення перевірки щоденних реєстраційних листів обліку режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_1 (тахокарт) за 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025. Також відсутній бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період. 
Так позивач стверджує, що ним було надано всі необхідні документи під час рейдової перевірки, що підтверджується відеозаписом, з чим погодився і суд першої інстанції.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що під час проведення рейдової перевірки 06.05.2025 на а/д М-06 Київ-Чоп, 270 км + 400 м, ОСОБА_1 - водій транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , надав перевіряючим наступні документи: ТТН 05.05.2025, посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб, тахокарту за 24.04.2025 та бланк підтвердження діяльності водія за період з 22.04.2025 по 27.04.2025. (а.с. 28-31)
Відповідно до інформації у бланку підтвердження діяльності водія за період з 22.04.2025 по 27.04.2025, у ньому перевізник зазначив, що водій ОСОБА_1 протягом періоду з 22.04.2025 (17:00) по 27.04.2025 (20:00) не здійснював перевезення пасажирів та/або вантажів. (а.с. 30)
Проте ця інформація спростовується наявністю у водія ОСОБА_1 тахокарти за 24.04.2025, що ним самостійно оформлена. (а.с. 28)
Таким чином є правильними висновки відповідача, що такий факт спотворює дані зазначені у бланку підтвердження діяльності водія, а отже з дня діяльності водія ОСОБА_1 – 24.04.2025, останній повинен був надати під час рейдової перевірки щоденні реєстраційні листки обліку режимів праці та відпочинку (тахокарт) за 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025, або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період. 
Колегія суддів визнає є помилковими висновки суду першої інстанції, що сам по собі факт наявності тахокарти не є безумовним підтвердженням здійснення перевезень, оскільки це суперечить приписам законодавства, що регулюють порядок використання тахографу та заповнення тахокарт.
Також є безпідставними висновки суду про те, що чинним законодавством не передбачено визнання бланка підтвердження діяльності недійсним, оскільки законодавством чітко передбачено зазначення у бланку підтвердження діяльності водія зазначення періоду (його протяг) за який водій не здійснює перевезення пасажирів та/або вантажів. 
Законодавством не передбачено оформлення на певного водія бланку із зазначенням періоду нездійснення ним перевезень та оформлення цим же водієм тахокарти у період зазначений у бланку, яка свідчить про зворотне.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржена постанова є правомірною та скасуванню не підлягає, а позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Отже аргументи відповідача, наведені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, а отже вона підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року в адміністративній справі №340/4158/25 – скасувати на ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 27 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак