П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3868/25
Провадження № 22-ц/4815/774/26

Головуючий у Здолбунівському районному суді 
Рівненської області: суддя Шуляк А.С.
Рішення суду першої інстанції 
(скорочений текст) проголошено:
об 11 год. 52 хв. 12 січня 2026 року 
у м. Здолбунів Рівненської області
Повний текст рішення складено: 19 січня 2026 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Західна агровиробнича компанія" – адвоката Приходька Ігоря Степановича на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Агро-Нікос" про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації, 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі – ТОВ "Західна агровиробнича компанія" або товариство) з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Агро-Нікос" (далі – ФГ "Агро-Нікос") про визнання укладеною додаткової угоди № б/н від 01 квітня 2025 року до договору оренди землі б/н від 05 травня 2016 року з урахуванням укладеної додаткової угоди № б/н від 25.07.2018 року між ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та  ОСОБА_1 ; визнання відсутнім у ФГ "Агро Нікос" права оренди земельної ділянки площею 1,4623 га, кадастровий номер 5622681900:01:001:0047, яка розташована на території колишньої Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право: 60957926; скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 1,4623 га, кадастровий номер 5622681900:01:001:0047, яка розташована на території колишньої Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, номер запису про інше речове право: 60957926.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що 05 травня 2016 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Колос-Інвест» як орендарем було укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, кадастровий номер 5622681900:01:001:0047, загальною площею 1,4623 га, що розташована на території колишньої Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Відповідно до пункту 8 договору оренди землі з урахуванням змін додаткової угоди від 25 липня 2018 року договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з моменту укладання додаткової угоди до договору оренди землі, але в будь-якому випадку дана додаткова угода та право оренди на підставі її є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Додатковою угодою б/н від 25 липня 2018 року до договору (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) сторону орендаря змінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Право оренди було зареєстровано 17 травня 2016 року і ТОВ «Західна агровиробнича компанія» набуло право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер 5622681900:01:001:0047 до 25.07.2025 р.
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
У зв`язку із закінченням 25 липня 2025 року строку дії договору і на виконання умов договору оренди позивачем 09 квітня 2025 року ОСОБА_1 направлено лист- повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі № б/н від 05 травня 2016 року. До цього листа додано два примірники проекту додаткової угоди про продовження дії договору, підписані орендарем.
Проте відповіді на лист орендодавець не надав, тобто не скористався правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечив проти продовження договору на новий строк.
На його думку, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Тому позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору та запропонував підписати додаткову угоду. При цьому він належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди.
Між тим, на право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області здійснено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 60957926 від 29.07.2025. Тобто він дізнався про те, що ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ФГ «Агро Нікос», ЄДРПОУ 44826478.
Тому укладенням договору ОСОБА_1 та ФГ «Агро Нікос» порушили переважне право ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0047 на новий строк.
Рішенням Здолбунівського районного суду від 12 січня 2026 року ТОВ "Західна агровиробнича компанія" відмовлено у позові до ОСОБА_1 , ПП "Агро Нікос" про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації.
У поданій через свого представника – адвоката Приходька І.С. апеляційній скарзі ТОВ "Західна агровиробнича компанія", вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та задовольнити позов повністю. 
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" і ст. 1261 ЗК України, якими визначаються правові підстави для поновлення договору оренди землі, оскільки орендарю забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності.
Вважає, що судом хибно застосовано редакцію ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка діяла на момент укладення договору оренди", тоді як слід застосовувати редакцію цієї статті на день пред`явлення позову. Тобто суд мав би розглядати справу не з точки зору поновлення договору оренди в контексті законодавства, яке діяло на момент укладення договору, а з точки зору порушення відповідачем і захисту судом переважного права орендаря на продовження договірних орендних відносин.
У суді попередньої інстанції позивачем зверталася увага на тому, чому орендна плата з новим орендарем є значно меншою, ніж за договором із товариством. При цьому листи-відповіді ОСОБА_1 і додані документи мають ознаки неналежних доказів, адже його підписи відрізняються, в зв`язку із чим заявлялися клопотання про обов`язкове з`явлення ОСОБА_1 до суду для з`ясування цих обставин.
Щодо листа ОСОБА_1 , то він не містить обґрунтованих заперечень щодо запропонованих ТОВ "Західна агровиробнича компанія" умов, а тому суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду землі".
Отже, орендодавцем не додержано передбаченої ст. 33 Закону України "Про оренду землі" процедури, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують належним чином оформлений та направлений лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення у відповідь на надісланий раніше орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди.
Помилковим є твердження суду про відсутність доказів на підтвердження наявності у товариства порушеного переважного права на укладення договору оренди землі, що зроблено лише на підставі невідповідного листа-повідомлення.
Неповнота з`ясування обставин, що мають значення для справи, виразилася у відсутності встановлення судом причин відмови (заперечень) ОСОБА_1 , у т.ч. про наміри щодо оброблення землі самостійно чи непередачу в оренду іншим особам, а також відсутність дослідження і перевірки умов договору (розміру орендної плати тощо), на яких відповідачі уклали договір оренди землі. При цьому добросовісність при реалізації прав та повноважень включає у себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав і свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Щодо порушення норм процесуального права, то посилається на формальне ухвалення судового рішення, без належного дослідження важливих доказів у справі, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, без аналізу умов договору оренди землі, укладеного між відповідачами, що стосуються предмета доказування, без дослідження мотивів відмови надання подальшим діям ОСОБА_1 належної правової оцінки, без належного дослідження одного з основних доказів, наданих відповідачем на обґрунтування своїх заперечень у продовженні договірних відносин.
Підсумовуючи, заявник вказує, що переважне право позивача на продовження орендних відносин між сторонами порушене ОСОБА_1 внаслідок залишення без уваги того, що орендар належним чином виконував умов договору оренди землі, своєчасно направив лист-повідомлення орендодавцю про намір продовжити договір оренди, а також через відсутність обґрунтованої відповіді із зазначенням причин відмови орендодавця на лист-повідомлення товариства з проектом додаткової угоди в порядку ст. 33 Закону України "Про оренду землі".
З огляду на наведене судом не було додержано і норми ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 27, 33 Закону України "Про оренду землі", а також не застосовано висновки, що висловлені у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №753/11009/19, від 21 травня 2025 року у справі №672/333/24, від 29 січня 2025 року у справі №925/1536/23, від 31 січня 2024 року у справі №906/1315/21, від 02 квітня 2025 року у справі №925/604/24, від 01 жовтня 2025 року у справі №904/3193/24, від 24 вересня 2025 року у справі №917/107/25, від 24 листопада 2025 року у справі №604/768/24, від 22 жовтня 2025 року у справі №918/1195/24, від 19 грудня 2024 року у справі №604/424/23.
У поданих відзивах представник ФГ "Агро Нікос" та ОСОБА_1 – адвокат Штогрін В.С., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну с каргу – без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0047, загальною площею 1,4623 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського (зараз – Рівненського) району Рівненської області, що узгоджується із змістом інформаційної довідки №447116717 від 09 жовтня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
05 травня 2016 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ "Колос Інвест" як орендарем укладено договір оренди землі щодо належної відповідачу земельної ділянки. В подальшому згідно з додатковою угодою № 1 від 25 липня 2018 року до договору оренди землі від 05 травня 2016 року відбулася заміна орендаря - на ТОВ "Західна агровиробнича компанія", а також змінено строк дії оренди - до 25 липня 2025 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.
Відповідні зміни було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Маючи намір продовжити договірні відносини з ОСОБА_1 , товариство своїм листом-повідомленням за вих. №2478 від 03 квітня 2025 року звернулося до орендодавця з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До листа було долучено проект додаткової угоди від 01 квітня 2025 року, де запропоновано: 1.1 доповнити розділ "Строк дії договору "наступним пунктом: Даний договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах. Жодних заяв, заперечень щодо не поновлення цього договору сторони не мають та ними не направлялись; 1.2. доповнити розділ "Умови використання земельної ділянки" наступним пунктом: Поновлення договору оренди. договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі Сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається".
Зазначений лист-повідомлення та проект додаткової угоди 09 квітня 2025 року направлено ОСОБА_1 поштовим відправленням, що підтверджується описом вкладення в пріоритетний лист, адресований орендодавцю.
10 травня 2025 року на адресу товариства орендодавцем було направлено лист-повідомлення, в якому він повідомив про відсутність наміру передавати в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 5622681900:01:001:0047, просив орендаря її залишити та не обробляти.
Факт направлення листа відповідачем для ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та вручення його 12 травня 2025 року адресату встановлено із рекомендованого повідомлення від 10 травня 2025 року.
З інформації №437924392 від 01 серпня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18 липня 2025 року між ОСОБА_1 та ФГ «Агро Нікос» укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0047.
Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на оренду землі порушуються відповідачами внаслідок неможливості реалізації свого переважного права на поновлення відповідного договору, у листопаді 2025 року в суд звернулося ТОВ "Західна агровиробнича компанія" з позовом до ОСОБА_1 та ФГ "Агро Нікос" про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки і скасування запису щодо державної реєстрації.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 до закінчення строку договору оренди землі повідомив орендаря про відсутність наміру поновлювати, продовжувати, переукладати, укладати в новій редакції договір оренди землі або в будь-який інший спосіб надавати йому право користування належною йому земельною ділянкою.
При цьому лист орендодавця є достатнім доказом відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Запропонований ТОВ "Західна агровиробнича компанія" проект додаткової угоди до договору оренди землі містить умови, які відрізняються від умов договору оренди, а також ним запропоновано доповнити такий договір новими пунктами.
Крім того, для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.
Натомість волевиявлення ОСОБА_1 на поновлення договору оренди землі відсутнє.
Отже, незгода орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
Тому судом у задоволенні позову ТОВ "Західна агровиробнича компанія" відмовлено.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст.ст. 90, 124 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Норма статті 16 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).
Правилами частин першої-третьої, п`ятої-шостої ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.
Відповідно до ст. ст. 13, 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
За змістом частини другої ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".
Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі". 
Так, відповідно до положень ч.ч. 1-5 цієї статті по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Під час укладення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті).
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті).
Ці вимоги узгоджуються із загальною нормою, встановленою ч. 1 ст. 777 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18 виснувала, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору.
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.
При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає судовому захисту, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.
Між тим, волевиявлення ОСОБА_1 як орендодавця на поновлення договору оренди землі відсутнє.
При цьому незгода орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі №379/1354/18, від 25 березня 2020 року у справі 379/1439/18, від 15 лютого 2023 року у справі №399/295/11, від 15 травня 2023 року у справі №693/137/22.
Також Верховний Суд стверджував, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі (постанови Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі №604/648/23, від 12 квітня 2024 року у справі №131/970/23).
Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 604/646/23.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ТОВ "Західна агровиробнича компанія" у задоволенні позову.
Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про хибне застосування редакції ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка діяла на момент укладення договору оренди", тоді як слід застосовувати редакцію цієї статті на день пред`явлення позову, адже зміст ч.ч. 1-5 цієї статті, нормами яких регулюються спірні правовідносини, законодавцем не змінювався.
Необґрунтованими є посилання заявника на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Так, судом попередньої інстанції не встановлено факту порушення переважного права ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на оренду земельної ділянки, що підлягало би судовому захисту, оскільки ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку засвідчив відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що, в свою чергу, вказує про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з колишнім орендарем. Тому встановивши відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі, зроблено висновок про те, що переважне право ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі на новий строк припинилося на законних підставах.
Не заслуговують на увагу твердження позивача про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би хибне розв`язання спірних правовідносин, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Помилковими визнаються і аргументи автора апеляційної скарги про необхідність застосування висновків у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №753/11009/19, від 21 травня 2025 року у справі №672/333/24, від 29 січня 2025 року у справі №925/1536/23, від 31 січня 2024 року у справі №906/1315/21, від 02 квітня 2025 року у справі №925/604/24, від 01 жовтня 2025 року у справі №904/3193/24, від 24 вересня 2025 року у справі №917/107/25, від 24 листопада 2025 року у справі №604/768/24, від 22 жовтня 2025 року у справі №918/1195/24, від 19 грудня 2024 року у справі №604/424/23. Так, відповідні висновки суду касаційної інстанції зроблено у правовідносинах, які відрізняються від спірних прав та обов`язків обставинами справи, своїми правовою природою та характеристиками, тобто не є подібними і релевантними.
Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції і покликання заявника про неправильне застосування норм матеріального права.
В решті доводи апеляційної скарги колегією суддів також є необґрунтованими, а тому відхиляються.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" - адвоката Приходька Ігоря Степановича залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.О.Гордійчук