КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/4774/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 червня 2026року    місто Київ
справа № 362/2002/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Поповича О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1  усунути перешкоди у здійсненні права володіння та користування ОСОБА_2 належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,1000 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031, шляхом знесення (демонтажу) самовільно збудованого паркану на вказаній земельній ділянці та демонтажу каналізаційних люків і вигрібної ями.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Рішенням Васильківської міської ради від 26 листопада 2021 року №02.21-09-УІІІ йому передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031 під належним позивачу на праві власності житловим будинком та для його обслуговування.
Вказував, що ще під час оформлення ним земельної ділянки у власність, його сусід   ОСОБА_3  загородив частину його земельної ділянки та викопав на ній вигрібну яму, встановивши відповідно каналізаційні люки.
Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою звільнити належну йому земельну ділянку, однак його звернення були проігноровані.
Посилався на те, що поставлений відповідачем паркан та каналізаційні люки на його земельній ділянці перешкоджають йому у вільному та безперешкодному володінні та користуванні його земельною ділянкою.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
3обов?язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні права володіння та користування ОСОБА_2 належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,1000 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031, шляхом знесення (демонтажу) самовільно збудованого паркану на вказаній земельній ділянці та демонтажу каналізаційних люків і вигрібної ями.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. і витрати на проведення експертизи в розмірі 18174,72 грн., в сумі 19248,32 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач    ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що частина спірної земельної ділянки знаходилася ще у користуванні його матері, зведений паркан та каналізаційні люки були ним побудовані ще значно раніше, ніж позивач почав оформлювати право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказував, що ОСОБА_2 при оформленні земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:02:003:0031 був обізнаний про знаходження у постійному володінні і користуванні ОСОБА_5 частини земельної ділянки, яку він мав намір набути у власність, наявність паркану, вигрібної ями та каналізаційних люків.
Зазначав, що експертами при проведенні дослідження та складанні висновку за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 03 березня 2025 року були порушені положення Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції №53/5 від 08 жовтня 1998 року.
18 лютого 2026 року від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач усудове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання, в якому остання просила відкласти розгляд справи, оскільки відповідач бажає особисто прийняти участь у судовому засіданні, однак з`явитися в судове засідання не можу, оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні.
Колегія суддів відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки в судовому засіданні присутня представник відповідача та клопотання про відкладення розгляду справи стороною відповідача заявлено не вперше.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Згідно з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок.
Рішенням Васильківської міської ради Київської області від 26 листопада 2021 року №02.21-09-VІІІ ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031 під належним позивачу на праві власності житловим будинком та для його обслуговування.
На підставі зазначеного рішення позивач зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, дата державної реєстрації земельної ділянки - 03 листопада 2021 року.
Межі та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 визначені технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
29 квітня 2022 року позивач звернувся до Васильківської міської ради Київської області із заявою про направлення відповідних служб та захисту права ОСОБА_2 на вільне та безперешкодне володіння і користування земельною ділянкою.
Листом від 05 травня 2022 року №С-47/09.02-05 Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області повідомив позивача, що вирішення спорів щодо володіння та користування земельними ділянками, які перебувають у приватній власності громадян здійснюється виключно судом.
Одночасно для захисту свого права від незаконних посягань відповідача, позивач звернувся до відділу поліції №1 Обухівського районного управління Національної поліції в Київській області.
Обухівське районне управління Національної поліції в Київській області відповіддю від 09 травня 2022 року повідомило позивача про необхідність вирішення даного спору в судовому порядку, оскільки між позивачем та відповідачем виник цивільно-правовий спір.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що його сусід - відповідач по справі загородив частину належної йому земельної ділянки та викопав на ній вигрібну яму, встановивши відповідно каналізаційні люки. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою звільнити належну йому земельну ділянку, однак його звернення були проігноровані.
Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі вказував на те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка не зареєстрована. Зазначав, що спірна земельна ділянка знаходилася у користуванні матері відповідача, зведений паркан та каналізаційні люки побудовані відповідачемзначно раніше ніж позивач почав оформлювати право власності на таку земельну ділянку.
Представником позивача на підтвердження позовних вимог у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2023 року призначено у цивільній справі №362/2002/23 судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання:
чи існують на момент обстеження на земельній ділянці площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031, що належить на праві власності ОСОБА_2 паркан, вигрібна яма та каналізаційні люки, встановлені сусідом ОСОБА_1 .?
чи існують перешкоди для ОСОБА_2 у володінні та користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:02:003:0031, через наявність влаштованого ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці паркану, вигрібної ями та каналізаційних люків? Якщо існують будь - які перешкоди, то вказати які саме та рекомендований спосіб їх усунення?
Проведення судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.
Згідно з висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 03 березня 2025 року №28581/23-41 експертами встановлено, що на момент обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:02:003:0031 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , наявні паркан, вигрібна яма та каналізаційні люки. 
Експертами встановлені фактичні перешкоди для ОСОБА_2 у володінні та користуванні частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:02:003:0031, площею 0,0123 га у вигляді встановленого залізобетонного паркану.
В описовій частині висновку зазначено, що під час обстеження експертам стало відомо, що доступ до частини земельної ділянки позивача обмежений парканом сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером 321700000:02:003:0021. Як стверджується матеріалами справи, вказана земельна ділянка належить на праві власності відповідачу.
У додатках до експертного висновку схематично зображені межі земельних ділянок відповідно до бази ДЗК, фактичні межі паркану позивача, фактичні межі паркану відповідача, вигрібна яма та частина земельної ділянки позивача площею 125, 36 кв.м, до якої існує перешкода у користуванні та володінні для позивача, встановлений відповідачем паркан, облаштування вигрібної ями та каналізаційних люків.
У судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний судовий експерт ОСОБА_6 , який здійснював виїзд для обстеження та який підтвердив наявність паркану відповідача на земельній ділянці позивача, а також вигрібної ями та бетонних кілець.
Факт розміщення відповідачем паркану, каналізаційних люків і вигрібної ями на спірній земельній ділянці не заперечується ОСОБА_1 та останнім зазначалося, що частина спірної земельної ділянки знаходилася ще у користуванні його матері, зведений паркан та каналізаційні люки були ним побудовані ще значно раніше, ніж позивач почав оформлювати право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, стороною відповідача не надано доказів перебування спірної земельної ділянки до її приватизації позивачем у користуванні родини відповідача.
Виходячи з встановлених обставин та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач використовує частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:02:003:0031 без будь-яких правових підстав, отже, права позивача є порушеними та підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права володіння та користування позивачем належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) самовільно збудованого паркану на вказаній земельній ділянці та демонтажу каналізаційних люків і вигрібної ями.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Доводи апеляційної скарги про те, що експертами при проведенні дослідження та складанні висновку за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи від 03 березня 2025 року були порушені положення Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції №53/5 від 08 жовтня 1998 року, оскільки експертами у висновку не вказано меж паркану та його координати перетину із земельною ділянкою з кадастровим номером 3210700000:02:003:0031, що не дає змоги визначити яка частина паркану підлягає демонтажу колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки такі питання не ставилися на вирішення експертів при призначенні експертизи.
При цьому, сторона відповідача не скористалася правом заявити клопотання про проведення повторної або додаткової експертизи, чи подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України.
Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав будь-яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: