ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 710/1207/25		
Провадження № 22-ц/821/777/26		
Категорія: 305010400 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря – Кукушкіної А. О., 

учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2025 року ПАТ«СК «ТАС» звернулось із позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AO 6034447. Забезпеченим ТЗ за полісом є Opel Kadett, державний номер НОМЕР_1 . 02.03.2020, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Kadett, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 117 км автомобільної дороги сполученням «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» по вул. Центральна у с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області зі сторони м. Звенигородка до м. Шпола, в порушення вимог п. п. 12.3, 13.1. Правил дорожнього руху України, у момент виникнення перешкоди для руху, у вигляді мопеда «Дельта» без номерного знаку під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду у попутному напрямку, якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів, для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв наїзд на мопед. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда «Дельта» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, що спричинило смерть останньої.
Враховуючи наявність полісу, ОСОБА_4 , опікун ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , синів загиблої ОСОБА_3 , звернулась до АТ «СГ «ТАС» (приватне), з заявою про виплату страхового відшкодування, через представників ТОВ «Юридична Компанія «Центр Автовиплат Посліс» з наданням всіх необхідних документів. 
Позивач зазначив, що між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та представниками ТОВ «Юридична Компанія «Центр Автовиплат Посліс» укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін від 03.11.2021, відповідно до якої АТ «СГ «ТАС» (приватне) перераховує страхове відшкодування в сумі 174 000,00 грн моральної шкоди та витрат по втраті годувальника, витрат на поховання. Складено страховий акт № 11888/34/721 від 09.11.2021 на суму 174 000,00 грн, яка була виплачена в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 226779 від 11.11.2021.
Крім того, в результаті ДТП було відкрито кримінальне провадження № 12020250300000117 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 (справа № 710/928/20) встановлено, що відповідач залишив місце ДТП.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 174 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 рокув задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач обґрунтовував свої доводи лише тими фактами і доказами, які містяться у вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021, проте жодних доказів, які виходять за межі кримінального правопорушення, що інкриміновано засудженій особі та які б підтверджували той факт, що відповідач самовільно залишив місце ДТП, суду не надав.
Врахувавши, що за вироком суду самовільне залишення місця ДТП не є кваліфікуючою ознакою вини ОСОБА_1 у вчиненому злочині, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача в порядку регресу сум страхового відшкодування, виплачених потерпілій особі за рахунок позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

17.02.2026, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ«СК «ТАС»подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції фактично поставив під сумнів обставини, встановлені вироком, які безпосередньо досліджувалися та були встановлені судом у межах кримінального провадження.
Зазначив, що під час ухвалення вироку суд ґрунтувався на доказах щодо наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. Такими доказами є, зокрема, показання обвинуваченого та свідків, які в сукупності з іншими доказами підтверджують як сам факт вчинення ДТП, так і обставини її вчинення, включаючи залишення місця ДТП. 
Водночас, вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 встановлено обставини ДТП та факт залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначив, що якщо у мотивувальній частині вироку безпосередньо встановлено факт залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди, такий факт є преюдиціальним і не підлягає повторному доказуванню в межах цивільного провадження. Суд першої інстанції у даній справі не мав процесуальних підстав переоцінювати ці встановлені обставини, оскільки це виходить за межі його повноважень.
Вважає, що суд першої інстанції, пославшись на те, що показання свідків не є обов`язковими у цивільній справі, фактично проігнорував, що у кримінальному провадженні ці показання вже були досліджені, оцінені та покладені в основу вироку. Таким чином, цивільний суд не вправі повторно оцінювати їх допустимість чи достовірність вироку, що набрав законної сили

Відзив на апеляційну скаргу 

01.04.2026 від представника ОСОБА_1 – адвоката Різник В. П. на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги ПАТ«СК «ТАС»відмовити, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року – залишити без змін.
Зазначила, що у вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 факту залишення місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та обставин, що обтяжують покарання не встановлено, до кримінальної чи адміністративної відповідальності за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не притягувався.
Крім того, свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , на покази який посилається позивач, в судовому засіданні під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не допитувались та відповідно свої покази не надавали.
Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не були доведені підстави заявленого позову, тобто підстави звернення до відповідача з регресним позовом, оскільки позивачем не доведено факту залишення відповідачем ОСОБА_1 місця ДТП. Встановлені вироком суду від 28.07.2021 обставини ДТП жодним чином не підтверджують факту залишення відповідачем місця ДТП, яка сталась 02.03.2020 за його участі, вказана обставина не зазначена ні як кваліфікуюча ознака злочину, ні як обтяжуюча.
Разом з тим, відповідач вважає, що позивачем не доведено предмет позову – розмір страхового відшкодування, оскільки згідно наданого договору про припинення зобов`язання за угодою сторін, страхова виплата складається із моральної шкоди, витрат на поховання та витрат по втраті годувальника.

Фактичні обставини справи

Згідно Полісу № AO 6034447, який діяв станом на 03.03.2020, у АТ «СГ «ТАС» забезпечений транспортний засіб – Opel Kadett, державний номер НОМЕР_1 ( а.с. 4).
Відповідно до посвідчення № 002, виданого виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_4 згідно з рішенням від 16.07.2020 № 26 призначена опікуном над дітьми-сиротами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 4 на звороті).
04.09.2020 ОСОБА_4 уповноважила ТОВ «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс» здійснювати представництво її інтереси по факту ДТП, яка мала місце 02.03.2020 (а.с. 6).
18.10.2021 ТОВ «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс», в особі Шелепінського О. М., діючи від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 04.09.2020, подало до АТ «СГ «ТАС» заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування для синів потерпілої, ОСОБА_3 – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та для ОСОБА_4 витрати на поховання (а.с. 5).
Відповідно до заяви про склад сім`ї від 14.09.2021, поданої ОСОБА_4 , на момент смерті потерпілої на утриманні померлої були сини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 , виданим 15.03.2011 Лозуватською сільською радою Шполянського району Черкаської області та серія НОМЕР_3 , виданим 20.08.2014 виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с. 8 на звороті, 9). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , виданого 05.03.2020 виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис № 9 (а.с. 9 на звороті).
03.11.2021 між ПАТ «Страхова Група «ТАС» та ТОВ «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс», в особі ОСОБА_10 , було укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін, відповідно до якого потерпіла визнала, що сума страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілої складає 174 000,00 грн (а.с. 10).
09.11.2021 складено страховий Акт № 11888/34/721, відповідно до якого, сума, що належить до виплат становить 174 000,00 грн (а.с. 11).
На підтвердження факту виплати страхового відшкодування у розмірі 174 000,00 грн надано платіжну інструкцію № 226779 від 11.11.2021 (а.с. 12).
Відповідно до вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №710/928/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки (а.с. 13-16).
Згідно із ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13.10.2021 апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Тимченка М. М., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 закрито у зв`язку з відмовою скаржника від апеляційної скарги. (а.с. 54, 55).
Відповідно до розписки від 03.03.2020 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_12 кошти в сумі 10 000,00 грн на поховання ОСОБА_3 (а.с. 90).
Згідно розписки від 04.03.2020 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_12 7 000,00 грн на поховання ОСОБА_3 (а.с. 91).
Відповідно до розписки від 11.06.2020 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_13 10 000,00 грн як компенсацію за шкоду, спричинену внаслідок ДТП 02.03.2020 (а.с. 92).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 29.03.1975 ОСОБА_12 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 93).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 14.09.1996, ОСОБА_13 є дружиною ОСОБА_1 (а.с.94).
Із досудової вимоги від 11.11.2021 вбачається, що АТ « Страхова Група « ТАС» звернулась до ОСОБА_1 з вимогою про сплату виплаченого страхового відшкодування у розмірі 174 000,00 грн (а.с. 95).
Також ПрАТ» Страхова компанія «ТАС» направило ОСОБА_1 досудове повідомлення від 15.03.2023 з пропозицією сплати виплаченого страхового відшкодування у розмірі 174 000,00 грн (а.с.96).
Відповідно до товарного чеку від 04.03.2020 ФОП ОСОБА_14 надала ритуальні послуги на суму 9 600,00 грн (а.с. 133).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Різник В. П., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частино 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно абзацу «в» пп. 38.1.1., п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо виживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Стаття 122-4 КУпАП визначає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Водночас ст. 135 КК України регламентує залишення в небезпеці. Отже дана стаття кваліфікує самовільне залишив місця пригоди, якщо водій завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані.
З матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021, 02.03.2020, близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 117 км автомобільної дороги сполученням «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» по вул. Центральна у с. Лозуватка, Шполянського району, Шполянського району, Черкаської області зі сторони с. Звенигородка до м. Шпола, в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1. Правил дорожнього руху України, у момент виникнення перешкоди для руху, у вигляду мопеда «Дельта» без номерного знаку під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду у попутному напрямку, якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв наїзд на мопед.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда «Дельта» ОСОБА_3 1982 р.н., відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 05-6-02/090 від 12.06.2020 та 03-01/05-6-02-090/2 від 26.03.2020 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, шиї та грудної клітини, а саме крововиливу під тверду мозкову оболонку (субдуральну гематому), крововиливів у м`яку мозкову оболонку (субрахноїдальний крововилив), внутрішньомозковий крововилив, крововилив в м`які пориви черепу з внутрішнього боку, ран, синців та саден голови і обличчя, розриву зчленування між першим та другим шийними хребцями з ушкодженням спинного мозку, численних двосторонніх переломів ребер, скальпованого перелому лівої лопатки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень , за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті є сполучена травма голови, шиї та грудної клітки, яка супроводжувалась внутрішньомозковою та підоболонковою кровотечою, травматичним розривом спинного мозку і переломами скелету грудної клітки, яка отяготилася набряком із набубнявінням речовини головного мозку та гострою дихальною недостатністю.
У причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, знаходиться невжиття водієм автомобіля «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 заходів зменшення швидкості та дотримання безпечної дистанції з метою уникнення наїзду на мопед «Дельта», що рухався в попутному напрямку, у момент виникнення перешкоди для свого руху.
Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Дії ОСОБА_1 не були кваліфіковані одночасно за сукупністю злочинів – за ст. 286 КК України (саме порушення правил безпеки дорожнього руху) та ст. 135 КК України (залишення в небезпеці).
Крім того, у вироку також зазначено, що обставини, які обтяжують покарання у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова ВС прийнята за результатами розгляду справи № 234/16272/15-ц).
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що при розгляді кримінальної справи факт залишення місця дорожньо-транспортної безпеки не встановлювався, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, до кримінальної та/або адміністративної відповідальності за залишення в небезпеці чи за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не притягувався. 
Сам по собі факт наявності вироку за ч. 2 ст. 286 КК України не свідчить про наявність підстав для застосування регресу, оскільки закон пов`язує виникнення такого права не з фактом вчинення ДТП чи настання шкоди, а саме з додатковою кваліфікуючою обставиною – самовільним залишенням місця пригоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Сам по собі факт дорожньо-транспортної пригоди та виплати страхового відшкодування не є достатнім для виникнення у страховика права регресу. 
Відповідно до п. 38.1.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» таке право виникає лише за наявності чітко визначених підстав, зокрема самовільного залишення місця ДТП. Однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідач залишив місце ДТП, а відповідна кваліфікація у вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 28.07.2021 відсутня. 
З огляду на викладене, у даному випадку відсутній юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення у страховика права на пред`явлення регресної вимоги.
Сам по собі факт наявності вироку за ч. 2 ст. 286 КК України не свідчить про наявність підстав для застосування регресу, оскільки закон пов`язує виникнення такого права не з фактом вчинення ДТП чи настання шкоди, а саме з додатковою кваліфікуючою обставиною – самовільним залишенням місця пригоди.
З огляду на викладене, у даному випадку відсутній юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення у страховика права на пред`явлення регресної вимоги.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку, і тлумаченню норм матеріального права на розсуд апелянта, а також, частково виходять за межі підстав позову.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС»– залишити без задоволення.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 14 січня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.

Головуючий  Л. І. Василенко

 Судді:        О. В. Карпенко 

Т. Л. Фетісова