Справа № 212/5131/26 
2/212/4565/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Савінської А.О., за участю представника позивача – адвоката Клименка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Бахмутської міської ради, у якому просить суд визначити додатковий строк – два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області померла ОСОБА_2 , яка є бабусею позивача та після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, які вона заповіла позивачу. У встановлений законом шестимісячний строк ніхто не звернувся із заявою про прийняття спадщини. Позивач не був обізнаний про наявність заповіту, а тому не мав змоги звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк. В лютому 2026 року позивач дізнався від свого батька про заповіт, звернувся до нотаріуса, але останній йому роз`яснив про необхідність звернення до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Просив врахувати наведені обставини як поважні причини пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини.
Ухвалою судді від 13 квітня 2026 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20 травня 2026 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, витребувано докази за клопотанням представника позивача.
20 травня 2026 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 15 червня 2026 року.
15 червня 2026 року проведено судовий розгляд справи, судові дебати, судом оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, яке було оголошено 18 червня 2026 року.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Клименко В.В. підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Також, суду пояснив, що після повномасштабного вторгнення РФ до України позивач разом із сім`єю виїхав з Донецької області, про наявність заповіту не був обізнаний, лише в лютому 2026 року про заповіт йому повідомив батько.
Від представника відповідача Бахмутської міської ради Кудлая С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що він є батьком позивача. В червні 2022 року його син ОСОБА_4 разом із вагітною дружиною та бабусею, яка була лежача хвора, виїхали з Бахмутського району в с. Дубіївка Черкаської області. 16 липня 2022 року він (свідок) разом із дружиною також виїхали, проте через сильні обстріли вони збиралися поспіхом і не забрали усі речі, у тому числі і бабусині. Через деякий час син та невістка поїхали до Кременчука, що було викликано необхідністю народжувати дитину та залишилися там проживати. В серпні 2022 року мати ОСОБА_2 померла. Він (свідок) звертався до нотаріуса як спадкоємець для прийняття спадщини, але нотаріус йому повідомив про пропуск строку. На початку лютого 2026 року йому зателефонували військові, які сказали, що вони перебувають у їхньому будинку і запропонували передати складені, але не вивезені сумки з речами. Через 10 днів він (свідок) зустрівся в м. Черкасах з хлопцями і вони віддали йому пакунок. Коли перебирали речі виявили альбоми, документи, і у тому числі знайшли заповіт, складений його матір`ю ще в 2015 році, яким вона заповіла будинок та землю онукові. До цього часу ні він, ні син не знали про те, що ОСОБА_2 складала заповіт, про це ніколи в сім`ї не обговорювали. Про заповіт повідомив синові в лютому 2026 року. 
Суд, заслухавши представника позивача, свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами:
копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_2 (а.с. 5);
копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_3 (а.с. 4).
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.08.2022 (а.с. 6).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 173736 площею 5,61 га (а.с. 7-14).
За життя ОСОБА_2 склала два заповіти від 21.11.2013, яким заповіла ОСОБА_1 державний акт на землю та від 23.10.2015, яким заповіла ОСОБА_1 жилий будинок за вказаною вище адресою (а.с. 15-16).
Як вбачається з роз`яснення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Коркоц В.Д. від 25.02.2026 за № 23/01-16, остання ознайомилася з документами поданими ОСОБА_1 для заведення спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 і вказала, що заява про прийняття спадщини спадкоємцем у встановлений законом шестимісячний строк не була подана, спадкову справу не заведено, тобто строк на прийняття спадщини вважається пропущеним, крім випадку спільного проживання на день смерті, що має бути підтверджено відповідними документами, запропоновано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємцем (а.с. 17-18).
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). 
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, 20 березня 2024 року у справі №  545/1231/23.
Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилається на те, що він до лютого 2026 року не був обізнаний про заповіт, що унеможливило своєчасне звернення до нотаріуса.
Вказані позивачем обставини підтвердив свідок, допитаний судом в судовому засіданні, який показав, що повідомив сина про заповіт лише у лютому 2026 року, оскільки і сам не був обізнаний про його наявність і дізнався про нього, коли йому військові передали речі з покинутого його сім`єю будинку в Донецькій області. При цьому свідок повідомив, що він як син померлої, не знаючи про наявність заповіту, звертався до нотаріуса щодо питання прийняття спадщини після померлої матері, але також з пропуском встановленого законом строку.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
У своїй постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцему разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.
Видається справедливим, що при розв`язанні цього питання мають бути враховані дві обставини: 1) свобода заповіту як принцип спадкового права; 2) зв`язок спадкоємця із заповідачем.
Так, остання воля заповідача спрямована на призначення спадкоємцем певної особи, що обов`язково має враховуватися судом. При цьому необізнаність про існування заповіту нетотожна такій обставині, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що причини, вказані позивачем, є тими об`єктивними обставинами, які унеможливили його звернення протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання
в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17, від 20 березня 2024 року у справі №  545/1231/23.
Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , терміном у два місяці.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 211, 263-265 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

задовольнити позов ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці з дня набрання законної сили цим судовим рішенням.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Бахмутська міська рада, ЄДРПОУ 04052732, юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44.
Повне судове рішення складено та проголошено 18 червня 2026 року.

Суддя:          О.  В.  Колочко