УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/124/26   Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Номер провадження №33/4805/899/26
Категорія ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП  Доповідач Зав`язун С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді   Зав`язуна С.М.,
за участю: секретаря   Дем`янчук Н.Д.,
захисника - адвоката   Купця Б.Л.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі, матеріали судового провадження №285/124/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою     ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 , 01.01.2026 року, о 16 год. 58 хв., по площі Лесі Українки в м. Звягелі керував т/з Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нечітка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестеру Драгер або в найближчому лікувальному закладі відмовився. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556890, 01.01.2026 року, о 16 год. 58 хв., по площі Лесі Українки в м. Звягелі ОСОБА_1 керував т/з Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку подану за допомогою маячків синього та червоного кольору та подачі звукових сигналів, чим порушив п.2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати. Зазначив, що висновки суду в оскаржуваній постанові є однобічними та поверховими, не засновані на повному і детальному дослідженні конкретних обставин справи. Звертає увагу, що на відео відсутній момент встановлення даної особи. Так, до матеріалів справи в якості доказів поліцією були надані два відеофайли, обоє датовані 01.01.2026 року. Перший відеофайл із датою 01.01.2026 року о 16 год. 58 хв. є зйомкою із відеореєстратора, на якому зафіксований рух якогось транспортного засобу. Поліцією не пред`явлено жодного доказу щодо того, кому цей автомобіль належить. Другий відеофайл знято із нагрудної боді-камери поліцейського і запис розпочинається 01.01.2026 року о 23 год. 11 хв.. На ньому зафіксований процес спілкування поліцейського із якоюсь особою. При цьому, на даному відео не зафіксовано навіть обличчя цієї людини. Ця людина на відео заперечує будь-який факт порушення нею ПДР, оскільки заявляє, що спить в автомобілі, тобто не здійснює керування. З матеріалів справи не вбачається на підставі яких - документів саме на ОСОБА_1 були складені ці два протоколи. Постанова суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, не ґрунтується на обставинах установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечливих доказах. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Купця Б.Л. на підтримку вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження в справі закрити з таких підстав.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом п.42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених норм закону та дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП, підтверджується протоколом серії ЕПР1 №556895 та серії ЕПР1 №556890 відносно ОСОБА_2 за порушення ним п.2.4. та п.2.5 ПДР., а також відеозаписом із реєстратора поліцейського автомобіля та з нагрудних камер поліцейських, які, на думку суду, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Однак апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що останній не надав належної оцінки доказам, наявних в матеріалах справи з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а також не оцінив їх у сукупності щодо достатності для ухвалення рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи про адміністративні правопорушення з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тобто суд зобов`язаний не обмежуватися посиланням на матеріали справи, а самостійно конкретно встановити та надати оцінку фактичним обставинам на підставі досліджених доказів.
Суд першої інстанції не здійснив належного встановлення обставин справи, а фактично погодився із викладеним у протоколах описом події без їх самостійної перевірки, що суперечить вимогам ст. 280 КУпАП та принципам всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з приписами ст.251 КУпАП доказами у справах про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556890, 01.01.2026 року, о 16 год. 58 хв., по площі Лесі Українки в м. Звягелі ОСОБА_1 керував т/з Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку подану за допомогою маячків синього та червоного кольору та подачі звукових сигналів, чим порушив п.2.4 ПДР.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556895, 01.01.2026 року о 16 год. 58 хв., по площі Лесі Українки в м. Звягелі, ОСОБА_1 керував т/з Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нечітка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою алкотестеру Драгер або в найближчому лікувальному закладі відмовився. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Пункт 2.5. ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Порядок) та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан наркотичного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Згідно положень ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як убачається з матеріалів справи, зазначених вимог закону та нормативних актів працівниками поліції не було дотримано, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.
Апеляційний суд звертає увагу, що згідно змісту протоколів серії ЕПР1 №556895, серії ЕПР1 №556890 за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП та встановлених судом в оскарженій постанові обставин, ОСОБА_1 01.01.2026 о 16 год. 58 хв. по площі Лесі Українки в м. Звягелі керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з або в найближчому медичному закладі, та не виконав вимогу про зупинку подану за допомогою маячків та подачі звукових сигналів.
Разом з тим, як вбачається з наявних у справі доказів – відеозаписів з відеокамер поліцейського автомобіля, 01.01.2026 о 16 год. 58 хв. працівниками поліції відбувалося переслідування на службовому автомобілі поліції автомобіля Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 . Проте, зупинити цей транспортний засіб працівникам поліції не вдалося. 
Таким чином, станом на 16 год. 58 хв. 01.01.2026, хто керував автомобілем Фольксваген Гольф, н.з. НОМЕР_1 не було встановлено, чи мала особа, яка керувала цим транспортним засобом ознаки сп`яніння також не було встановлено, і за наведених обставин працівники поліції фізично (за відсутності особи) не могли запропонувати водію ОСОБА_3 пройти відповідний огляд на стан сп`яніння. Тобто, будь-які докази причетності ОСОБА_1 до вчинення адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП саме о 16 год. 58 хв. 01.01.2026 на площі Лесі Українки в м. Звягелі, як встановлено протоколами про адміністративними правопорушення та оскарженою постановою суду першої інстанції, - відсутні, з цього приводу пояснення ОСОБА_1 судом першої інстанції не спростовано.
Натомість протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП були складені о 23 год. 46 хв. 01.01.2026 на вул.Соборності,1 м.Звягель. Згідно фрагментного відеозапису з бодікамери поліцейського, невстановленій особі чоловічої статі, яка перебуває за кермом автомобіля Фольксваген Гольф, н.з. НОМЕР_1 , о 23 год. 11 хвил. 01.01.2026 пропонується пройти огляд на стан сп`яніння, проте ця особа від такого огляду відмовляється, заявляє, що в автомобілі спав, ним не керував. 
Апеляційний суд звертає увагу, що наявний відеозапис не стосується подій, які зазначені в протоколах про адміністративні правопорушення та мали місце о 16 год. 58 хв. 01.01.2026 на площі Лесі Українки в м. Звягелі, як доказ явно виходить за межі звинувачення та обставин, які суд мав дослідити згідно обставин викладених в протоколах про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративні правопорушення відсутні бідь-які дані щодо володільця транспортного засобу Фольксваген Гольф, н.з НОМЕР_1 . Усі наявні в матеріалах справи документальні докази, протокол про адміністративне правопорушення, направлення, акт огляду, розписки та ін. не засвідчені підписом ОСОБА_1 . Матеріали справи про адміністративні правопорушення, що сформовані органом поліції, взагалі не містять будь-яких окремих документальних даних щодо особи ОСОБА_1 (місце проживання, реєстрація, робота, рік народження т.ін.).
Апеляційний суд, надаючи правову оцінку законності прийнятого районним судом рішення беззаперечно враховує, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ, не є беззаперечним доказом вини особи, а викладені у ньому відомості підлягають обов`язковій перевірці та підтвердженню іншими належними і допустимими доказами. Водночас у даній справі такі докази відсутні.
Окремо апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість посилання суду першої інстанції на те, що саме ОСОБА_1 керував даним транспортним засобом, оскільки працівники поліції не встановили дані особи, яка перебувала за кермом, водій не надав жодного документа, який посвідчував би його особу. При цьому, на відеозапису о 23 год. 11 хвил. 01.01.2026 не зафіксовано обличчя особи (воно не є повним), що не дає можливості ідентифікувати цю особу саме як ОСОБА_1 .
Фактично позиція суду першої інстанції зводиться до того, що недоліки у діяльності органу, який здійснює провадження у справі, можуть бути компенсовані шляхом ігнорування процесуальних гарантій особи, притягуваної до відповідальності. Такий підхід є неприйнятним, оскільки суперечить принципу верховенства права та порушує баланс між публічним інтересом і правами людини.
Негативні наслідки втрати або незбереження доказів не можуть покладатися на таку особу, а повинні оцінюватися на її користь, виходячи з принципу презумпції невинуватості та обов`язку доведення вини у встановленому законом порядку.
Фактично суд першої інстанції вийшов за межі оцінки доказів та перейшов до припущень щодо очевидності вини особи, що є неприпустимим з огляду на принцип презумпції невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з відсутністю належних доказів або недотриманням процедури їх отримання, повинні тлумачитися на користь такої особи.
В справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, зокрема: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпеченню права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпеченню доведеності вини, змагальності сторін і свободі в поданні ними доказів та доведенні їх переконливості.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції не сприяв повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, безпідставно визнав доведеними обставини, які фактично не підтверджені належними і допустимими доказами, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не врахував імперативний характер вимог ст. 266 КУпАП та фактично переклав негативні наслідки недоліків у діяльності органу, що склав протокол, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП не доведена належними, допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях складу даних адміністративних правопорушень.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, ч.1 ст.122-2 КУпАП, - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 – закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: