Справа № 610/4294/25
Провадження № 2/610/589/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

28.05.2026 Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
головуючого – судді Феленка Ю.А.,
за участю: секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,
позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивача – адвоката Олійника Б.І. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, військова частина НОМЕР_1 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

04.11.2025 ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Олійника Б.І. звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, у якій просив:
розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 30.10.2012 у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 13;
- визначити місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком;
- встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_3 батьком – ОСОБА_1 .
Позовна вимога про розірвання шлюбу обґрунтована тим, що з 2012 року сторони перебували у шлюбі та проживали разом в м. Харків. Проте спільне життя у сторін не склалося через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, тому у 2020 році після чергової сварки позивач виїхав до м. Києва, де проживає і дотепер. З січня 2020 року сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить його інтересам. 
Позовну вимогу про визначення місця проживання дитини позивач мотивує тим, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до теперішнього часу не дійшли згоди щодо порядку участі у забезпеченні належних умов проживання та виховання дитини того з батьків, хто проживатиме окремо. Позивач проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином та співмешканкою – ОСОБА_4 , яка є власником квартири і з якою він має на меті одружитися після розірвання шлюбу з відповідачем. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з батьком, оскільки він має постійний дохід та грошові збереження, отже може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Син навчається в 8-Б класі Ліцею № 256 "СМАРТ" Оболонського району міста Києва. З жовтня 2023 року до квітня 2025 року позивач працював техніком-електриком в ТОВ "ІНЖИНІРІКС СЕРВІС". Після цього його було мобілізовано до лав Збройних сил України. Позивач постійно піклується про дитину з самого дитинства, забезпечує його, купує одяг, продукти харчування, забезпечує навчання та у разі необхідності лікування. Спиртними напоями позивач не зловживає, веде активний та здоровий спосіб життя. За місцем проходження служби в ЗСУ характеризується позитивно. Натомість відповідач взагалі самоусунулася від участі у вихованні та розвитку дитини. За останні 5 років матеріальної допомоги на його утримання не надавала, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/3786/25 була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Оскільки наразі спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, позивач вважає, що після розірвання шлюбу дитина має проживати саме з ним, так як він має можливість забезпечити сину належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням. При цьому позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином. Враховуючи, що мати взагалі не бере участі в житті сина, а позивач проходить службу в Збройних силах України, дитина може позбутися і батьківського, і материнського піклування. Відповідачу дитина не потрібна, тому, вважає, що не можна допустити проживання сина з матір`ю, яка має судимість та дотична до наркотиків. Тому, вкрай важливо визначити місце проживання дитини з батьком.
На обґрунтування позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем його представник зазначив, що сторони тривалий час не проживають разом, при цьому батько самостійно виховує і утримує сина, оскільки відповідачка не має фізичної та фінансової можливості брати участі у вихованні дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини є необхідним для захисту і реалізації законних прав та інтересів сина позивача, прав позивача як батька та уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, а також отримання можливості звільнення з військової служби за необхідності, а згодом – відстрочки від мобілізації, у разі, якщо це буде необхідним в інтересах дитини (а.с. 2-11, 59-63).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав. 
Представник позивача – адвокат Олійник Б.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи позовної заяви, з урахуванням уточнень, наведених в заяві про усунення недоліків від 16.11.2025. Також зазначив, що відповідач не проживає з позивачем та сином з 2020 року. Дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його утриманні, відвідує навчальний заклад, забезпечений належними умовами для проживання. Відповідач жодних дій щодо фактичного оспорювання місця проживання дітей разом з батьком не вчиняла, до відповідних служб у справах дітей не зверталася. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, заяв та клопотань від неї не надходило (а.с. 171, 176-177).
Представник 3-ї особи – Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, 09.02.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подала клопотання про долучення доказів, у якому крім іншого просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 123). 
Представник 3-ї особи – військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, 07.04.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позиція в/ч НОМЕР_1 полягає у розгляді даної справи за наявними документами, оскільки на правовідносини, які підлягають встановленню, впливати не має повноважень, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України (а.с. 138-145). 

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 10.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання, було залишено без руху (а.с. 355-56). У встановлений судом строк представником позивача усунуто недоліки позовної заяви (а.с. 59-68).
20.11.2025 вказану вище позовну заяву прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження у справі, постановлено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – військову частину НОМЕР_1 , призначено підготовче засідання на 22.12.2025 (а.с. 69-70).
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2026 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, військова частина НОМЕР_1 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання та призначено судовий розгляд на 24.03.2026, задоволено клопотання позивача про виклик до суду для допиту малолітньої дитини – ОСОБА_3 та свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (а.с. 131-132).
28.05.2026 суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та відсутність у позивача та його представника заперечень проти заочного розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Червонодонецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 13 (а.с. 15, 16-17).
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).
Зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 (а.с. 33).
Відповідач ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 54)
Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований разом з відповідачем за тією ж адресою (а.с. 21).
01.01.2023 та 01.01.2025 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були укладені договори безоплатного користування майном, відповідно до умов яких ОСОБА_4 передала у безоплатне користування позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , без плати за користування строком на 2 роки (а.с. 37-38, 39-41).
Власником вказаної вище квартири є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Капровою Н.Ю. 27.03.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 180 (а.с. 42, 43).
Згідно з довідкою від 25.03.2025 № 5/11/113 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 7-Б класі Ліцею № 256 "СМАРТ" Оболонського району міста Києва на комбінованій (змішаній) формі навчання з 31 серпня 2023 року (а.с. 20).
За даними довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 08.04.2025 ОСОБА_3 було рекомендовано звернутися до лікаря-окуліста (а.с. 22).
Відповідно до характеристики, наданої директором ліцею "СМАРТ" № 256 Оболонського району м. Києва, ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі з 2022 року. За час навчання зарекомендував себе як спокійна, врівноважена та неконфліктна дитина. До навчального процесу ставиться відповідально, рівень навчальних досягнень – середній, середній бал успішності становить 8, навчальний матеріал засвоює на достатньому рівні. На уроках уважний, дисциплінований, зауваження сприймає адекватно. У спілкуванні з однокласниками доброзичливий, конфліктних ситуацій уникає. Активну зацікавленість його шкільним життям проявляє батько, який підтримує зв`язок з класним керівником та цікавиться успіхами сина. Мати дитини участі у шкільному житті ОСОБА_3 не бере (а.с. 105).
З наданих позивачем копій фіскальних чеків, квитанцій, скріншотів з мобільного додатку "Monobank" убачається, що він здійснював та сплачував покупки на придбання окулярів, пошив та ремонт одягу тощо (а.с. 21-30).
Відповідно до довідки від 04.04.2025 № 4/01 ОСОБА_1 працював в ТОВ "ІНЖИНІРІКС СЕРВІС" та отримав дохід за період 04.10.2023-21.03.2025 у загальному розмірі 109 062,03 грн (з урахуванням відповідних щомісячних утримань) (а.с. 34).
За даними характеристики, наданої ТОВ "ІНЖИНІРІКС СЕРВІС", ОСОБА_1 за час роботи техніком-електриком зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявляти ініціативу і приймати правильні рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і межах його компетенції, проявив себе як кваліфікований, відповідальний та вимогливий працівник, досяг найвищих результатів у трудовій діяльності (а.с. 35).
З довідки від 06.07.2025 № 8541 встановлено, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 25.03.2025 (а.с. 67, 77, 78).
Згідно із службовою характеристикою ОСОБА_1 за час проходження служби на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення корегування артилерійського вогню взводу корегування артилерійського вогню батареї артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 він зарекомендував себе з позитивного боку. Поставлені задачі та посадові обов`язки виконує в повному обсязі. Має високі показники професійної підготовки та організаційної роботи (а.с. 104).
Вироком Фрунзенського районного суму м. Харкова від 16.06.2025, який набрав законної сили 02.09.2025, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених з ч. 2 ст. 59-1 КК України (а.с. 44-47).
Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , про що 10.12.2025 складено відповідний акт. За результатами обстеження умов проживання за вказаною адресою встановлено, що квартира належить на праві власності ОСОБА_4 , утримується в чистоті, облаштована меблями та побутовою технікою. Дитина займає окрему кімнату, в якій є спальне місце, місце для навчання. Дитина забезпечена одягом відповідно до сезону, шкільним приладдям. Для проживання дитини створені належні умови. ОСОБА_3 навчається у 8-Б класі ліцею "СМАРТ" № 256 Оболонського району м. Києва, проживає разом з батьком та його співмешканкою ОСОБА_4 . На теперішній час батько дитини проходить військову службу в ЗСУ. За результатами бесіди з дитиною встановлено, що з матір`ю він спілкується тільки у месенджерах, востаннє бачив її влітку 2025 року. З батьком він проживає з 2021 року, бажає і надалі проживати з ним (а.с. 84).
Оболонською районною в мсті Києві державною адміністрацією було надано висновок про визначення місця проживання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого встановлено, що дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.02.2026. Комісією було досліджено всі матеріали справи та прийнято рішення про те, щоб рекомендувати суду визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 126-127).
Опитаний у судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області Овдієнко Л.М. малолітній ОСОБА_3 пояснив, що переїхав до м. Києва у 2021 році і проживає там разом з батьком та його цивільною дружиною ОСОБА_10 . Мати залишилася проживати в м. Харкові. Його вихованням займається батько і ОСОБА_11 . Батько купує йому одяг, продукти харчування, дає кишенькові гроші. Коли він переїхав до м. Києва, до нової школи його відводив батько. З 2022 року з матір`ю бачився приблизно 2-3 рази на рік, зокрема на вокзалі, коли він приїжджав в м. Харків. Тоді вони разом проводили декілька годин, гуляли в парку, на вулиці тощо. Приблизно 1 раз на місяць він спілкується з матір`ю по телефону. Проживати хотів би з батьком.
Свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 проживає з нею в одному будинку з 2022 року, вони підтримують добрі сусідські стосунки. Їй відомо, що разом з позивачем проживають його малолітній син ОСОБА_12 та співмешканка ОСОБА_11 . Стосунки в сім`ї склалися добрі, конфліктів не виникало. Мати дитини з ними не проживає, вона її не знає і ніколи не бачила. 
Свідок ОСОБА_7 пояснила у судовому засіданні, що проживає на 2-му поверсі того ж будинку, де проживає позивач. У них склалися добрі сусідські стосунки, вони часто спілкуються. Разом з ОСОБА_1 проживає його син ОСОБА_12 і співмешканка ОСОБА_13 . Відповідача ОСОБА_2 вона ніколи не бачила та особисто не знайома з нею. Вихованням дитини займається батько, грає з ним, проводить час. В родині позивача склалися добрі стосунки, конфліктів не виникало.
Свідок ОСОБА_4 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що вона проживає з позивачем однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Разом з ними проживає син позивача ОСОБА_12 . З дружиною позивача вона знайома та бачила її декілька разів, зокрема на вокзалі в м. Харків, коли вона привозила ОСОБА_12 до баби в с-ще Донець. Більш тривалих зустрічей у ОСОБА_12 та його матір`ю не відбувалося. Матеріальної допомоги на утримання дитини мати не надає. Іноді надсилає йому грошові кошти у сумі приблизно 500-1 000 грн в середньому 2 рази на рік – на день народження та на Новий рік. Гуртки, які відвідує ОСОБА_12 , оплачує батько, а також купує йому підручники для навчання, одяг, взуття, продукти харчування та всі необхідні речі. До мобілізації ОСОБА_1 допомагав сину у навчанні, у виконанні домашніх завдань, відводив його до гуртків, ходив з ним на прогулянки, приділяв йому багато часу, відвідував шкільні збори, цікавився його навчанням. Наразі позивач проходить військову службу, фінансово утримує сина, повністю оплачує проживання та навчання. Коли позивач приїжджає у відпустку, надає синові кошти на його особисті потреби. Мати ОСОБА_12 телефонує не часто, востаннє дзвонила напередодні, до цього за 2-3 тижні, а перед цим на Новий рік.
Свідок ОСОБА_6 , яка доводиться матір`ю позивачу, пояснила у судовому засіданні, що ОСОБА_1 проживає в м. Київ приблизно з 2020 року. Сина забрав до себе у 2022 році після сварки з відповідачем. ОСОБА_2 вигнала дитину на вулицю без одягу, це побачили сусіди та викликали поліцію. Дитину спочатку забрали до лікарні, а після того, як батько зібрав необхідні документи, віддали йому, тоді він забрав сина до себе в м. Київ. З того часу дитина постійно проживає з батьком. Мати дитини його вихованням не займається, коштів на його утримання не надає, оскільки ніде не працює та взагалі не має доходу.

Норми права, які застосував суд.

Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
За змістом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства" від 21 червня 2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 8 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ч. 1 ст. 121 СК України).
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 152 СК України передбачено забезпечення права дитини на належне батьківське виховання.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", далі - Закон).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст. 12 Закону).
Частинами 4, 6 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Мотиви суду.

Як було встановлено судом, за час подружнього життя сторонами не створено дружної родини. Спільне життя не склалося. Фактично шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.
Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним суд зазначає таке.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд – це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини ґрунтуються на тому, що його малолітні син з 2020 року проживає з ним, перебуває на його утриманні, він самостійно займається вихованням сина та забезпечує його розвиток. Відповідач проживає окремо з січня 2020 року, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не цікавиться його життям і здоров`ям. Крім того, відповідач раніше була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме за незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини без мети збуту. Тому позивач вважає, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, буде доцільним визначити його місце проживання разом з батьком. 
Натомість відповідач відкритої незгоди щодо проживання дитини з позивачем не висловлювала, активних дій не вчиняла, до відповідних органів опіки та піклування із заявами про визначення місця проживання дітей з нею не зверталася.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Як було встановлено в судовому засіданні, протягом майже 5-ти років до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом малолітній син проживав разом з ним. Відповідач будь-яких дій, спрямованих на зміну місця проживання дитини не вчиняла. З висновку Служби у справах дітей, з пояснень самої дитини та свідків було встановлено, що, незважаючи на проживання в різних містах вони продовжують спілкуватися, підтримують стосунки. 
Тобто спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживає і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни його місця проживання, відповідні заяви до служби у справах дітей не подавала, у встановленому законом порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю суду не надано. Отже, непроживання відповідача разом з сином, за відсутності вчинення будь-яких активних дій з її боку, саме по собі не може свідчити про наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини.
Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією надано висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визнано доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 .
Вказаний висновок обґрунтовано здебільшого тим, що дитина постійно проживає разом батьком, який самостійно займається вихованням та утриманням сина, працював, на теперішній час проходить службу в ЗСУ, має стабільний дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Мати дитини заперечень проти проживання сина разом з батьком не висловлювала, письмових заяв про визначення місця проживання дитини з нею не подавала, будь-яких дій щодо зміни місця проживання дитини не вчиняла.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Суд дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, яким підтверджено належні умови проживання дітей з батьком. Крім того, у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітньої дитини враховано, та чим обумовлено необхідність визначення його місця проживання з одним з батьків.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та об`єктивності, а тому не погоджується з ним.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачем. Отже спір між батьками щодо місця проживання дитини фактично відсутній.
Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23 (провадження № 61-14033св24).
З огляду на викладене, враховуючи, що права позивача порушені не були, а також те, що спір між сторонами про визначення місця проживання дитини фактично відсутній, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з ним.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини, суд дійшов такого висновку.
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначено частиною першою статті 15 СК України, невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 зазначила, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини, позивач посилався на те, що метою встановлення факту є захист прав дитини, а також звільнення його з військової служби або переведення у військову частину за місцем проживання.
У статті 165 СК України зазначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язано з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
В межах розгляду цієї справи судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відомостей, що позивач звертався до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, матеріали справи не містять. Не зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач не звертався до суду із відповідною заявою про стягнення з неї аліментів в примусовому порядку.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що судом не може буде встановлено факт самостійного виховання і утримання дитини з метою ухилення позивача від проходження військової служби під час воєнного стану в Україні, якщо для цього немає реальних юридичних підстав щодо другого з батьків. У разі мобілізації батька дитини або проходження ним військової служби, закон передбачає, що дитину повинна забрати мати, якщо вона офіційно не позбавлена прав на цю дитину.
Натомість у цій справі не встановлено обставин, які свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Встановивши, що позивач не надав належних і допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, враховуючи, що проживання матері окремо від дитини не свідчить про те, що вона самоусунулась від виховання та утримання дитини, і не звільняє її від батьківських обов`язків, а також зважаючи на те, що відповідач періодично спілкується з дитиною, між ними наявний стійкий емоційний зв`язок, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем.

Судові витрати.

Як убачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 633,60 грн, з яких 1 211,20 грн – за позовну вимогу про розірвання шлюбу, 1 211,20 грн – за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини та 1 211,20 грн – за позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини (а.с. 1).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову в частині розірвання шлюбу, суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1 211,20 грн.
Оскільки у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини суд відмовляє, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову за вказані позовні вимоги, розподілу не підлягають та повністю покладаються на позивача. 

Враховуючи викладене, керуючись ст. 51 Конституції України, статтями 5, 7, 8, 19, 150, 152, 161 СК України, статтями 1, 8, 11, 12 ЗУ "Про охорону дитинства", статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, військова частина НОМЕР_1 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту самостійного виховання і утримання – задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 28 квітня 2012 року у Червонодонецькій селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 13.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 2-Д, код ЄДРПОУ 37445484.
Третя особа: військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя	Ю.А. Феленко