Справа №:755/16604/25
Провадження №: 2/755/287/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" травня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Катющенко В.П.,
при секретарі - Мовчан А.С.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13.
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувало кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020100040005295 від 07.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/62/21 від 25.10.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000 грн, в решті позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2022, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 та ухвала Київського апеляційного суду від 12.12.2022 щодо ОСОБА_3 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, передано у провадження судді Катющенко В.П.
Позивачка, ОСОБА_1 , звертаючись з позовною заявою про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні просила суд: стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 91 685,46 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 
Свої заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 06.10.2020 вона та ОСОБА_4 скористалися послугами пасажирських перевезень, які надавав ОСОБА_6 через додаток Bolt taxi. У процесі поїздки відбулося зіткнення між автомобілями Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок даного ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим її було доставлено до медичного закладу. 07.10.2020 слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Супрун О.О. були внесені відомості до СРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України під номером кримінального провадження 12020100040005295. 
Позивачка зазначила, що перебувала на стаціонарному лікуванні у Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва з 06.10.2020 до 12.10.2020 - дати виписки, із заключним діагнозом «Закритий перелом діафізу правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків». У процесі лікування 08.10.2020 їй, за медичними показами, було проведено оперативне втручання - «відкрита репозиція уламків правої ключиці, металоостеосинтез». 11.11.2020 у межах КП № 12020100040005295 винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, здійснення якої було доручено експерту Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. 16.11.2020 слідчому СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві було надіслано висновок експерта № 042-1702-2020 за матеріалами КП № 12020100040005295. Згідно з підсумками експертизи у п. 1-3 зазначалося, що «дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 06.10.2020 о 18:53 год. у гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце: закрита травма грудної клітки у вигляді забою перелому середньої третини правої ключиці із заходженням уламків. Локалізація, морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно травмуючою дією тупого предмета, могло утворитись в указаний термін, тобто 06.10.2020, при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою)».
08.12.2020 Начальником СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Супрун О., за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 Миколайченка А. було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у КП № 12020100040005295 від 07.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Позивачка зазначила, що внаслідок ДТП спричиненого водієм Skoda Fabia ОСОБА_8 , вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, понесла значні фінансові витрати пов`язані із купівлею медикаментів, оперативним втручанням та додаткові фінансові витрати через неможливість себе самообслуговувати у повному обсязі, моральну шкоду, пов`язану із завданими стражданнями і отриманням косметичного дефекту, яким є післяопераційний шрам на видимій ділянці тіла. Загальна сума витрат, понесених нею на лікування та реабілітацію у зв`язку з отриманими травмами під час ДТП, складає 91 685, 46 грн. 
Крім того, участь у ДТП та отримання значної шкоди здоров`ю, спричиненого з вини відповідача, проходження лікування в медичних закладах за умов розповсюдження вірусу Covid-19 завдало негативного впливу на моральний стан позивачки та призвело до душевних страждань. Тому керуючись обставинами справи та наслідками, що наступили для неї, вважала за належне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі із позовною заявою та додатками до неї, що були направлені на зареєстровану адресу відповідача ОСОБА_6 , останнім не отримані, а конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі із позовною заявою та додатками до неї, що були направлені на адресу третьої особи ОСОБА_4 , останньою не отримані, а конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «непідконтрольна територія».
Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі із позовною заявою та додатками до неї, що були направлені на адресу третьої особи ОСОБА_5 , останнім не отримані, а конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній».
28.10.2025 від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Прихода О.В. надійшли письмові пояснення, у яких остання зазначила, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Так, 06.10.2020 в місті Київ по бульвару Перова, 25 близько 19 год. трапилася ДТП за участю автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Під час ДТП в салоні автомобіля Skoda Fabia перебували позивачка ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 була забезпечена полісом № ЕР.200544933 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Після звернення ОСОБА_10 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», останньому стало відомо про наявність кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за частиною 1 ст.286 КК України. Одночасно ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» неодноразово зверталася до позивачки з листами щодо отримання документального підтвердження витрат на лікування для з`ясування обставин наслідків ДТП, що мало місце 06.10.2020. Однак ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» так і не отримало від позивачки жодних запитуваних документів. Не надала позивачка і оригіналів документів для огляду. Крім того, за матеріалами даної справи встановлено, що до позовної заяви не додано жодних документів в обґрунтування заявленої позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачці винними діями відповідача.
21.11.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про вступ у справу як представника.
04.12.2025 представник відповідача ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви з додатками з ухвалою про відкриття провадження у справі.
05.12.2025 від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_13. до суду надійшла заява про вступ у справу як представника.
29.01.2026 від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_13. до суду надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду, та збільшення позовних вимог, у якій остання просила:
1) залишити без розгляду позовну вимогу ОСОБА_11 , заявлену до ОСОБА_6 , щодо стягнення з останнього на її користь майнової шкоди у розмірі 91 685,46 грн.;
2) прийняти зміну (збільшення) позовних вимог та розглядати позов в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_6 та користь ОСОБА_1 150 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої з ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; стягнути з ОСОБА_6 та користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу (докази щодо розміру судових витрат стороною позивача будуть подані згідно вимог частини 8 статті 141 ЦПК України).
В обґрунтування зазначила, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем 06.10.2020, позивачці було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, які зумовили необхідність проведення складного оперативного втручання - відкритої репозиції уламків правої ключиці з металоостеосинтезом. Сам факт отримання позивачкою тяжкої травми, усвідомлення необхідності хірургічного лікування, перебування у стаціонарі, перенесення оперативного втручання та післяопераційного періоду, реабілітації стали для позивачки значним джерелом фізичних та психоемоційних страждань. Після проведеної операції позивачка тривалий час зазнавала інтенсивного фізичного болю (який турбує її і досі у рідні періоди недомагання), суттєвих обмежень рухової активності, була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, самостійно виконувати повсякденні побутові дії, в тому числі, такі звичні для всіх ритуали повсякденної гігієни, повноцінно здійснювати професійну діяльність, брати участь у соціальному житті. Зазначені обставини супроводжувалися постійним фізичним болем, психологічним напруженням, відчуттям безпорадності, пригніченості, тривоги за стан здоров`я та страхом щодо можливих довгострокових наслідків отриманої травми. 
Окремої уваги заслуговує тривалість і глибина моральних страждань, які посилювалися поведінкою відповідача після вчинення кримінального правопорушення. Протягом усього часу, починаючи з 2020 року, обвинувачений оскаржував вирок та сам факт завдання позивачці моральної шкоди, при цьому жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, перебігом лікування чи наслідками отриманої травми. Така повна байдужість до завданих позивачці страждань істотно поглибила її психологічний біль та відчуття несправедливості. Водночас відповідач, отримавши кримінальне покарання у вигляді найбільш м`якого виду основного покарання - штрафу в розмірі 68 000 грн., та сплативши його, фактично продовжив своє звичне життя без будь-яких обмежень чи негативних наслідків, тоді як наслідки його протиправних дій для позивачки мають тривалий, болісний і травматичний характер. Усвідомлення цієї диспропорції між наслідками для винної особи та глибиною фізичних і душевних страждань позивачки завдає їй додаткових моральних переживань.
Станом на момент розгляду даної справи її фізичні та моральні страждання не завершилися. Відповідно до рекомендацій лікаря-хірурга, позивачці показано подальше оперативне втручання - видалення металевих пластин, встановлених у результаті первинної операції. Усвідомлення неминучості повторного хірургічного втручання, необхідності повторного наркозу, післяопераційного болю та нового періоду відновлення, реабілітації спричиняє позивачці додаткові психологічні переживання, страх та тривогу, а також фактично означає для неї ще одне коло фізичних і моральних страждань. В той час як для відповідача ця ДТП стала формальністю та статтею матеріальних витрат на адвоката і штраф, для позивачки - це тепер повсякденна реальність та невід`ємна частина всього її подальшого життя. 
З урахуванням характеру та тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, перенесеного оперативного втручання та необхідності його повторного проведення тривалості лікування та реабілітації, глибини й інтенсивності моральних страждань, тривалого психологічного дискомфорту, а також поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, вважає обґрунтованим і справедливим визначення розміру моральної шкоди у сумі 150 000 грн, яка є більш-менш співмірною завданим позивачці стражданням та відповідає засадам розумності й справедливості. В той же час, станом на день подачі даної заяви на розгляді ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перебуває заява позивачки щодо здійснення належної їй страхової виплати. Враховуючи вказане, сторона позивачки залишає за собою передбачене процесуальним законодавством право в процесі розгляду даної справи уточнити (збільшити або зменшити) позовні вимоги, що знаходяться у прямій залежності від факту виконання страховою компанією своїх зобов`язань перед позивачкою. 
09.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_6 - Семашка Д.М. надійшли заперечення щодо неприйняття до розгляду заяви позивача від 27.01.2026. Останній вказав, що прийняття до розгляду такої заяви є неможливим з огляду на невідповідність вимогам ЦПК України щодо форми та змісту які передбачені для заяв. Заява подана представником позивачки не відповідає жодній із процесуальних форм, передбачених ЦПК України. Зазначив, що зміст збільшення позовних вимог полягає саме у зміні їх розміру, і не охоплює відмову від частини заявлених позовних вимог. В той же час, ОСОБА_1 в заяві, окрім збільшення суми відшкодування моральної шкоди, також просить суд не розглядати вимогу стягнення матеріальної шкоди. Така вимога позивачки виходить за рамки процедури збільшення позовних вимог, адже стосується відмови від частини позовних вимог. Тому така заява не може підлягати розгляду судом, як заява про зміну позовних вимог. Щодо вимоги про залишення позову без розгляду в частині стягнення майнової шкоди, то така заява має бути самостійним процесуальним документом, який виражає волевиявлення позивача саме на залишення частини позову без розгляду. В заві поданій представником ОСОБА_1 обґрунтовується збільшення позовних вимог, щодо суми відшкодування моральної шкоди, але немає пояснення щодо відмови від частини позовних вимог, що стосуються відшкодування матеріальних збитків. Таким чином, подана представником позивачки заява не відповідає вимогам, щодо форми заяв в розумінні ЦПК України. Крім того, додатково зазначив, що при визначені суми моральної шкоди, яку має відшкодувати ОСОБА_6 позивачка не згадувала про частину яку мають покрити страхові виплати. Так, позивачка подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо здійснення належної їй страхової виплати, але на момент подання заяви про стягнення моральної шкоди не надала докази про отримання цих страхових виплат. Позивачка може визначити частину суми моральної шкоди, яку повинен відшкодувати ОСОБА_6 тільки після того, як їй стане відомо про розмір страхових виплат від ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». З огляду на це вимога щодо відшкодування ОСОБА_8 всієї суми моральної шкоди є неправомірною. Крім того, факт тілесних ушкоджень, встановлений вироком суду, є підставою для відшкодування моральної шкоди, але не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку довести її розмір. Первинний розмір, яким позивачка оцінювала задану їй моральну шкоду складав 50 000 грн. та був обґрунтований отриманням тяжкої травми, усвідомлення необхідності хірургічного лікування, перебуванням у стаціонарі, перенесенням оперативного втручання та післяопераційним періодом, під час якого позивачка зазнавала фізичного болю та була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя. Відповідно до заяви поданої представником позивачки 27.01.2026, вона просить збільшити розмір моральної шкоди до 150 000 грн., який є значно вищим за попередній та потребує додаткового обґрунтування та доказування. ОСОБА_1 пояснює таке збільшення розміру моральної шкоди суб`єктивними описами тривалих страждань, посиланням на необхідність повторної операції та усвідомленням тяжкості післяопераційного відновлення. Позивачка додала до заяви медичну картку стаціонарного хворого, виписку та консультативний висновок спеціаліста. Однак ці документи підтверджують лише факт лікування та необхідність повторної операції, але не розкривають тяжкість душевних страждань та не обґрунтовують конкретний грошовий еквівалент у 150 000 грн. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2026 виправлено описки в ухвалах суду від 22.09.2025 та 03.11.2025 в зазначенні прізвища відповідача та правильно зазначено по всьому тексту ухвал, у відповідних відмінках, « ОСОБА_6 ».
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2026 позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, в частині заявлених позовних вимог про стягнення майнової шкоди, залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2026 прийнято в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, заяву про збільшення розміру позовних вимог від 27.01.2026 (вх.4631 від 29.01.2026).
10.03.2026 від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_13 до суду надійшла заява про доповнення орієнтовного розміру судових витрат.
12.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_6 - Семашка Д.М. до суду надійшли заперечення щодо неприйняття до розгляду заяви позивача від 27.01.2026, яка була подана через систему «Електронний суд» 03.03.2026.
07.04.2026 від представника відповідача ОСОБА_6 - Семашка Д.М. до суду надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Так, представник відповідача зазначив, що позивачка вимагає стягнути з відповідача 150 000 грн моральної шкоди, однак фактично не обґрунтовує, чому саме така сума є співмірною завданим стражданням. В обґрунтування цієї суми позивачка посилається на факт заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перенесення оперативного втручання, тривалість лікування, необхідність повторної операції, внаслідок ДТП. Також, позивачка посилається на психоемоційні страждання та глибокі страждання, внаслідок стану її здоров`я, однак, жодних доказів, які б підтверджували її психоемоційний стан, наприклад висновок психолога чи психіатра до позовної заяви не долучає. Наведені обставини, хоча й можуть свідчити про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, жодним чином не обґрунтовують конкретного розміру заявленої до стягнення суми у 150 000 грн. Позивачка не наводить жодних розрахунків чи критеріїв, виходячи з яких вона дійшла висновку про необхідність стягнення саме цієї суми в якості моральної шкоди. Таким чином, заявлена до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. є необґрунтованою, жодним чином не підтвердженою та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Надані ОСОБА_1 до заяви документи свідчать лише про факт лікування, його характер та обсяг, однак не містять жодної інформації про вартість наданих медичних послуг, оперативного втручання чи медикаментів. Без встановлення суми фактичних матеріальних витрат на лікування неможливо визначити страхову виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок чого неможливо розрахувати частину моральної шкоди, яку має покрити страховик та перевірити обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. 
Окрім іншого наголошував, що при визначені суми моральної шкоди, яку має відшкодувати ОСОБА_6 позивачка жодним чином не згадувала про частину яку мають покрити страхові виплати. Позивачка не надала належного обґрунтування розміру моральної шкоди, яка може бути стягнута саме з відповідача, адже не надала доказів розміру страхової виплати, здійсненої на користь позивачки від страховика, що має становити 5 відсотків за шкоду, заподіяну здоров`ю. ОСОБА_1 подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» щодо здійснення належної їй страхової виплати, але на момент подання позову 27.01.2026 не додала жодного доказу на підтвердження факту прийняття страховиком рішення про виплату, розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, факту та розміру виплаченої моральної шкоди. За таких обставин неможливо встановити, чи наявна недостатність страхового відшкодування, внаслідок чого у відповідача виникає обов`язок доплатити різницю. Вимога про стягнення з ОСОБА_6 всієї суми моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. без урахування страхової виплати, яка має бути здійснена на користь позивачки є передчасною та не обґрунтованою належними і допустимими доказами. Позивачка може визначити частину суми моральної шкоди, яку повинен відшкодувати ОСОБА_6 тільки після того, як їй стане відомо про розмір страхових виплат від ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». З огляду на це вимога щодо відшкодування ОСОБА_8 всієї суми моральної шкоди є неправомірною. 
07.04.2026 від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_13 до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивачки наголосила на обставинах, про які вже зазначала в заяві про збільшення розміру позовних вимог, та вказала, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем 06.10.2020, позивачці було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, які зумовили необхідність проведення складного оперативного втручання - відкритої репозиції уламків правої ключиці з металоостеосинтезом. З урахуванням характеру та тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, перенесеного оперативного втручання та необхідності його повторного проведення тривалості лікування та реабілітації, глибини й інтенсивності моральних страждань, тривалого психологічного дискомфорту, а також поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, вважає обґрунтованим і справедливим визначення розміру моральної шкоди у сумі 150 000 грн, яка є більш-менш співмірною завданим позивачці стражданням та відповідає засадам розумності й справедливості. Всі доводи представника відповідача щодо недоведеності факту завдання моральної шкоди вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наданими разом із заявою про збільшення позовних вимог доказами. Крім того, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила страхову виплату у розмірі 21 589,54 грн., з яких: 20 561,47 грн. - фактичні витрати на лікування; 1 028, 07 грн. - моральна шкода.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_13 підтримала заявлені вимоги з підстав викладених у позові. Додатково суду пояснила, що в жовтні 2020 року, коли сталася ДТП, позивачка отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що полягали у відкритому переломі ключиці, вона перенесла декілька операцій, тяжкий реабілітаційний період, та не могла на побутовому рівні самостійно себе обслуговувати. Крім того, позивачці слід повторно робити операцію з видалення металевих пластин, а відповідно в подальшому це призведе до додаткових фізичних та моральних страждань. При цьому зі сторони відповідача не було вчинено жодних дій, окрім того, що на другий чи третій день він з`явився до лікарні та приніс фрукти, при цьому він також попросив написати заяву про відсутність претензій до нього, обіцяючи, що все відшкодує, але жодних коштів так і не надав. Протягом п`яти років, відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров`я позивачки. З моменту пред`явлення позову в межах кримінального провадження і до розгляду справи нині, моральні страждання позивачки збільшились, а відповідач нічого їй не відшкодував та навіть не вибачився. Крім того, додала, що позивачка отримала від страхової компанії відшкодування моральної шкоди, але в межах 5%, що передбачені законом.
Представник відповідача ОСОБА_3 - Семашко Д.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Додатково суду пояснив, що позивачка жодним чином не обґрунтувала збільшення вимог стосовно стягнення моральної шкоди та не надала жодних належних доказів, які б підтверджували її моральні страждання. Крім того, вказав, що оскільки вирок суду оскаржувався в вищих інстанціях, то відповідач мав право нічого не врегульовувати в досудовому порядку. При цьому вчиняти будь-які дії з метою отримання відшкодування мала б сама постраждала особа, а не відповідач. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, з огляду на що суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Таким чином, суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 у справі № 755/62/21 ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн в доход держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.14-20).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2022 залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 щодо ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.21-28).
Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 касаційну скаргу захисника Семашка Д.М. задоволено частково та скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 та ухвалу Київського апеляційного суду від 12.12.2022 щодо ОСОБА_3 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.29-36).
Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Відтак, встановлені обставини вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 у межах кримінального провадження №755/62/21 є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи в частині правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалений вирок.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Так, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2021 у справі № 755/62/21 встановлено, що ОСОБА_6 , 06.10.2020 приблизно о 18.47 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись проїзною частиною бульвару Перова від Керченської площі в напрямку вул. В. Сєрова в місті Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, здійснив контакт лівими колесами з бордюрним каменем, після чого керований ним автомобіль змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку в середній смузі руху. Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів пасажир автомобіля «Skoda Fabia» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітини у вигляді забою й перелому середньої третини правої ключиці із заходженням уламків.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1702-2020 від 16.11.2020 потерпіла ОСОБА_1 , 1978 р.н. отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітини у вигляді забою перелому середньої третини правої ключиці із заходженням уламків.
З наданих позивачкою медичних документів (а.с.114-128) вбачається, що остання 06.10.2020 була госпіталізована до лікарні із діагнозом закритий перелом правої ключці зі зміщенням уламків. З виписки КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 17197 від 12.10.2020 вбачається, що на клінічному розгляді було вирішено проводити ОСОБА_1 планове оперативне лікування, а саме відкрита репозиція уламків правої ключиці. 08.10.2020 позивачці було проведено операцію. 
Крім того, рахунком фактурою № 188 від 08.10.2020 та долученою квитанцією підтверджується купівля ОСОБА_11 набору імплантів для остеосинтезу ключиці NX Medical (а.с.8-9).
Консультативним висновком спеціаліста від 02.12.2025 встановлено основний діагноз: перелом тіла ключиці та супутній: наявність імплантів інших кісток та сухожилків, інший уточнений стан після хірургічного втручання консолідований перелом діафізу правої ключиці у с/з (операція репозиція уламків МОС ключиці 08.10.2020) з наявністю металевих фіксаторів. Рекомендації надані лікарем - видалення фіксаторів (а.с.132).
Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
В силу частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом № ЕР.200544933 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким був забезпечений засіб SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_3 ; строк дії договору з 10.07.2020 до 09.07.2021; страхова сума на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн (а.с.58).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 (справа № 147/66/17, провадження № 14-95цс20) вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 указаного вище закону.
Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
26.01.2026 представник ОСОБА_1 звернулася до СК «ПЗУ Україна» з вимогами здійснити належну страхову виплату. Додатково звернуто увагу, що в результаті ДТП отримані травми потребували хірургічного втручання, зокрема було проведено операцію репозиції уламків діафізу правої ключиці та встановлено металеві фіксатори (пластини). На черговому огляді лікарем хірургом було рекомендовано видалення даних фіксаторів (пластин) (а.с.110-зворот).
Листом № 14173-31 від 04.03.2026 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило, що ним було прийнято рішення щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого ОСОБА_1 в сумі 20 561,47 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому в сумі 1 028,07 грн (а.с.196), про що складено страховий акт № 14173/1 (а.с.197) та розпорядження № 14173/1/1 на виплату страхового відшкодування (а.с.197-зворот).
Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанова КЦС ВС від 13.07.2023 у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578).
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (постанова КЦС ВС від 06.03.2023 у справі № 559/961/17-ц (провадження № 61-125св23). 
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2024 у справі № 554/4401/22, Верховний Суд резюмує, що головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.
Визначаючи розмір заподіяної позивачці моральної шкоди, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що:
за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;
зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;
у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;
завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;
гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;
по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19), зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.04.2022 у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 № 214/7462/20 (61-21130сво21).
Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.
Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.
Так, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями відповідача було спричинено позивачці моральні страждання. Так, позивачка отримавши тілесні ушкодження внаслідок ДТП за вини відповідача, вимушена була проходити довготривале лікування, переносити оперативне втручання, тривалий реабілітаційний період, що несло за собою фізичні та психоемоційні страждання, оскільки характер отриманих травм і їх лікування позбавили позивачку можливості вести звичний спосіб життя, самостійно виконувати повсякденні побутові дії. При цьому, ще більших моральних страждань завдавала поведінка відповідача, оскільки з його сторони не було вчинено жодних дій задля полегшення її страждань. Останній не цікавився її станом здоров`я, хоча був обізнаний про ступінь та тяжкість отриманих позивачкою тілесних ушкоджень. Суд бере до уваги також той факт, що стан здоров`я позивачка не поліпшився, оскільки їй рекомендоване оперативне втручання, а зважаючи на великий проміжок часу, що минув з моменту вчинення кримінального правопорушення у 2020 році (більше 5 років) та не вжиття зі сторони відповідача жодних заходів із врегулювання заподіяних як матеріальних так і моральних збитків, останнє лише підтверджує, що фізичні та психоемоційні страждання досі не полишили позивачку, і її потрібен тривалий час та зусилля, які будуть докладатися для відновлення попереднього її психологічного стану.
З цих підстав, враховуючи обсяг та глибину, спричинених фізичних та душевних страждань позивачки, враховуючи роль і ступінь відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, а також його безпосередню бездіяльність у компенсації спричиненої шкоди чи елементарних проявів співчуття, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення з відповідача розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн є обґрунтованим та справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні, в повному обсязі.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 23, 1167, 1177, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ), Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код в ЄДРПОУ: 20782312, вул. Січових стрільців, 40, м. Київ), про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінальним правопорушенням суму в розмірі 150 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1 500 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 05.06.2026.
Суддя: