СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 758/2688/18
пр. № 2/759/1472/26
26 травня 2026 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Косінської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі 
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2014 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2900 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2018 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 119775 грн 98 коп., яка складається з наступного: 6933 грн 70 коп. заборгованість за тілом кредиту, 102739 грн 49 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3922 грн 98 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 5679 грн 81 коп. штраф (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 119775 грн 98 коп. за кредитним договором № б/н від 25.07.2014, а також судовий збір.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
у липні 2025 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю із Подільського районного суду м. Києва на підставі ухвали судді від 24.03.2025 (а.с. 154-155).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 163-164).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 165-166).
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно положень ст. 190 ЦПК України, на адресу відповідача рекомендованим листом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження від 04.08.2025, однак поштове відправлення не було отримане відповідачем та повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.169).
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи
судом встановлено, що 25.07.2014 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На підтвердження факту укладання кредитного договору позивачем надано анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг Приват банком підписаною ОСОБА_1 , паспорт гр. ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 виданий Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 13 липня 1995 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження виданого 24.12.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РУЮ у м. Києві, ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка - " ОСОБА_1 ".
В зв`язку зі зміною прізвище відповідачем по справі 28 квітня 2005 року Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві було видано паспорт серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 . 
Отже на момент укладення кредитного договору б\н від 25.07.2014 року відповідачем було вже змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », та було отримано новий паспорт серії НОМЕР_2 .
Більш того з копії паспорта надано позивачем на імя " ОСОБА_1 " серії НОМЕР_3 , який був наданий банку під час оформлення кредитного договору має вклеєну фотокартку жінки, яка не належить дійсній ОСОБА_1 та свідчить про те, що банк уклав кредитний договір та видав кошти по підробленому паспорту особі, яка заволоділа шахрайським шляхом коштами банку.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання позики від ПАТ КБ "Приватбанк".
Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення з відповідачем кредитного договору, а також отримання за ним грошових коштів саме відповідачем, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат
відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У порядку статті 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 626, 628, 638, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» ,ст.ст. 12, 13, 76,78, 81, 128, 131, 141, 247, 259, 263, 264, 265,274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:
у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська