Справа № 127/9548/26
Провадження № 2/127/2808/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
06.05.2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючої судді Бессараб Н.М., 
при секретарі Гондарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Позика» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.08.2021 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір №52683103, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 4800 грн. 01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу №01092025/1, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Ірбіс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Позика» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №52683103 від 31.08.2021. Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 16320 грн., з яких: 4800 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 11520 грн. - заборгованість за відсотками, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило.
Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 31.08.2021 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №52683103, відповідно до якого товариство надає кредит клієнту у розмірі 4800 грн. з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити передбачені цим Договором проценти у строки та на умовах даного Договору. За користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта. Відповідач в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов кредитного договору. Пільговий період 30 календарних днів з 31.08.2021 по 30.09.2021 – 2%, стандартний період 60 календарних днів з 01.10.2021 по 29.11.2021 – 3%. У додатку №1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору і підписав 31.08.2021 договір №52683103 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 690140. В свою чергу позикодавцем було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідача. 
Підписуючи вищевказаний договір відповідач підтвердив, зокрема, що ознайомився та погоджується з усіма умовами Правил та Договору; не вважає умови цього Договору несправедливими, невигідними/вкрай невигідними для себе; укладає цей Договір особисто, згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі Клієнта як Сторони цього Договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини; йому надана інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації (п. 13.9.1-п. 13.9.4 договору).
Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 16320 грн., з яких: 4800 грн. -заборгованість за тілом кредиту; 11520 грн. - заборгованість за відсотками.
01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу №01092025/01, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Ірбіс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Позика» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №52683103 від 31.08.2021. 
Так, згідно з п. 4.1 вищевказаного договору право вимоги переходить від ТОВ «ФК «Ірбіс» до ТОВ «ФК «Позика» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №1 до цього договору.
З витягу із додатку №1 до договору факторингу вбачається відступлення ТОВ «ФК «Ірбіс» ТОВ «ФК «Позика» права вимоги до боржника за кредитним договором №52683103 від 31.08.2021.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Матеріалами справи підтверджується, що 31.08.2021 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №52683103 в електронній формі, при укладенні якого його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. Відповідач вчинив ряд дій з метою отримання кредиту, результатом чого стало отримання ним кредитних коштів, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, наявними в матеріалах справи. 
Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 4800 грн. на виконання умов договору підтверджується листами ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №3152_251023163751 від 23-10-2025, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31-08-2021 17:19:31 на суму 4800 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 105857241, призначення платежу: Зарахування 4800 грн. на карту НОМЕР_1 . Відповідачем не спростовано факт отримання ним кредитних коштів за вказаним кредитним договором. Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять.
Як установлено судом з матеріалів справи, укладений договір факторингу є чинним та позивач набув право вимоги до ОСОБА_1  за договором №52683103 від 31.08.2021 в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №52683103 від 31.08.2021 становить 16320 грн., з яких: 4800 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11520 грн. - заборгованість за відсотками.
Вказана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. 
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2662,40 грн. понесеного судового збору.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. 
Визначаючись з розподілом витрат позивача на правничу допомогу, суд враховує, що ТОВ «ФК «Позика» скористалося правовою допомогою ФОП ОСОБА_2 по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правової допомоги №39493634/01 від 02.01.2026 та додаткова угоду №52683103 від 16.02.2026. На підтвердження виконання адвокатом Лівак І.М. (ФОП) умов вищевказаного договору, суду надано детальний опис робіт та акт надання послуг від 16.02.2026.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката (5500 грн.) на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору по малозначній справі, а також з огляду на розумну необхідність судових витрат (5500 грн.) позивача для цієї конкретної справи, суд вважає неспівмірним та завищеним розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 5500 грн. з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах; незначної складності справи; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг; ціни позову, тому вважає, що необхідно заяву про стягнення витрат позивача на правничу допомогу адвоката задоволити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у стягненні решти суми витрат потрібно відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279-282, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №52683103 від 31.08.2021 в розмірі 16320 грн., з яких: 4800 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11520 грн. - заборгованість за відсотками, судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2000 грн.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», код ЄДРПОУ 39493634; місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя: