Номер провадження: 22-з/813/130/26 
Справа № 522/13003/24
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідачі – ОСОБА_2 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Скибінської Євгенії Сергіївнипро ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу
у справі за апеляційною скаргою Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради в особі свого представника Вознюк Анастасії Володимирівни
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Науменка А.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про захист порушених прав на житло,

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про захист порушених прав на житло задоволено частково.
Визнано протиправним внесення відомостей до реєстру територіальної громади про зняття ОСОБА_1 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради в особі свого представника Вознюк Анастасії Володимирівни залишено без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року залишено без змін.
30.01.2026 ОСОБА_1 в особі свого представника Скибінської Є.С. звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 40000 грн.
Від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких вказує, що позовна заява була подана іншим адвокатом Вакуліною А.І., адвокатом Скибінською Є.С. було подано лише відзив на апеляційну скаргу та заяву від 29.12.2025 про залучення до матеріалів. В суді апеляційної інстанції відбулося лише 1 судове засідання, в якому адвокат Скибінська Є.С. участі не брала. Грошова винагорода у сумі 40000 грн є неправомірною та документально необґрунтованою, не відповідає критерію розумності, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Колегія суддів, дослідивши заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Скибінської Євгенії Сергіївни про стягнення судових витрат, вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 зазначено, що виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України було заявлено про попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 40000 грн у заяві по суті справи – у відзиві на апеляційну скаргу. 
Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 в особі свого представника Скибінської Є.С. надав договір про надання правничої допомоги б/н від 26.01.2025, укладеного між адвокатом Скибінською Є.С. та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 5)
Відповідно до п. 6 вказаного договору гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші умови, врегульовуються додатковою угодою.
Додатковою угодою № 1 від 28.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 26.01.2025, сторони домовилися, що за надання правової допомоги, яка є предметом Договору згідно з п. 2.1. цього Договору, клієнт сплачує адвокату грошову винагороду у розмірі 40000 грн. (а.с. 6)
За додатковою угодою № 2 від 28.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 26.01.2025, сторони вирішили продовжити строк дії Договору про надання правничої допомоги від 26.01.2025 на один рік, тобто до 26.01.2027. (а.с. 7)
Згідно з Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19.03.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 26.01.2025 адвокатом виконані, а клієнтом прийняті наступні послуги: вивчення документів, усна консультація, роз`яснення з правових питань, складання відзиву на апеляційну скаргу. (а.с. 6зв)
Також в матеріалах справи міститься ордер серії ВН № 1481821 від 13.03.2025 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді адвокатом Скибінською Є.С., виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 26.01.2025 (а.с. 174).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Враховуючи те, що позивачем разом із першою заявою по суті справи - відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, - витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які підтверджено належними доказами, то з урахуванням складності справи, розумності та заперечення на клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. 

Керуючись, ст. 133, 141, 270, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Скибінської Євгенії Сергіївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду.
Дата складення повного тексту додаткової постанови – 02 червня 2026 року

Судді:         М.В. Назарова

В.В. Кострицький

В.А. Коновалова