Справа № 199/3159/26
(2/199/4047/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

18.05.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі головуючого – судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник ТОВ «Діджи Фінанс» із вищевказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого послався на те, що 14 жовтня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2026620810_CARD, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти на умовах строковості, зворотності та платності, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Позивач зазначив, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти, однак останній свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Також позивач вказав, що 21 жовтня 2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №21/10/22, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 39834,20 гривень, з яких: 22000,00 гривень — заборгованість за тілом кредиту та 17834,20 гривень — заборгованість за нарахованими відсотками. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність права вимоги у позивача як нового кредитора, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 23 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, однак стороною відповідача направлено відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на повне виконання зобов`язань за кредитним договором та їх припинення, відсутність належних і допустимих доказів надання кредитних коштів та їх розміру, недоведеність переходу права вимоги до позивача, а також на сплив строку позовної давності, що, на думку відповідача, є самостійною підставою для відмови у позові.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 14 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір №2026620810, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 16 496 гривень, зобов`язавшись повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору, додатків до нього та Правил надання і повернення кредиту кредитодавця, до 14 жовтня 2021 року. За умовами цього кредитного договору позичальником також отримано кредит у вигляді кредитного ліміту, повернути який позичальник зобвочязавс на умовах договору, сплативши закористування кредитом 5% на місяць (0,01% протягом пільгового періоду). Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору, доданою до матеріалів справи.
Згідно з матеріалами справи, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти у встановленому договором порядку. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
Також встановлено, що 21 жовтня 2022 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №21/10/22, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №2026620810 від 14 жовтня 2019 року. Зазначені обставини підтверджуються копією договору факторингу та витягом із реєстру прав вимоги.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір боргу за кредитним договором становить 39834,20 гривень, з яких: 22000,00 гривень — заборгованість за тілом кредиту, 17834,20 гривень — заборгованість за процентами. Зазначений розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору та матеріалами справи.
Таким чином, судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, належне виконання кредитодавцем свого обов`язку з надання кредитних коштів, неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід права вимоги до позивача внаслідок укладення договору факторингу.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування».
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування».
Зі змісту норм ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що кредитодавець має право включати до умов кредитного договору обов`язок позичальника сплачувати на користь кредитодавця комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Положеннями ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.
Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про споживчий кредит №2026620810 від 14 жовтня 2019 року з урахуванням договору факторингу №21/10/22 від 21 жовтня 2020 року, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між ПАТ «ОТП Банк», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, вказаного кредитного договору у письмовій формі. За таких обставин вищевказаний кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, та є підставою для виникнення у сторін цього договору прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання кредитодавцем виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному обсязі та строки не повернув, у зв`язку з чим станом на час розгляду справи заборгованість не погашена. За таких обставин, враховуючи, що в ході розгляду справи також підтверджено укладення договору факторингу № 21/10/22 від 21 жовтня 2020 року, який за своїми формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства на момент укладення, суд приходить до висновку про дійсність заявленого позивачем факту набуття ним, як новим кредитором, належних первісному кредитору прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі заявленої до стягнення кредитної заборгованості.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень, а всього 9662,40 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1054, 1055, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.ст.8, 9, 13, 18 Закону України «Про споживчий кредит», ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746; адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором №2026620810 від 14 жовтня 2019 року в загальному розмірі 39834,2 гривень, з яких: 22000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 17834,2 гривень – заборгованість за відсотками.
У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746; адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) судовий збір у розмірі 2662,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень, а всього 9662,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко